Справа №443/1970/21
Провадження №2-др/443/2/24
УХВАЛА

04 липня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики,

встановив:

Суть заяви та стислий виклад позиції сторін.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 76 800,00 гри судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 15.02.2022 між ОСОБА_1 та АО «Поганський та партнери» було укладено Договір №15/02-2022 про надання правової допомоги (юридичних послуг). АО «ІІотинський та партнери» під час розгляду Жидачівським районним судом Львівської області цивільної справи №443/1970/21 надало ОСОБА_1 правову допомогу (юридичні послуги) на загальну суму 76 800,00 грн. Відповідач вважає, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є абсолютно співмірним: зі складністю справи, виконаними роботами та обсягом наданих послуг, зокрема, у зв`язку зі значною кількістю процесуальних документів, які готувалися представником Відповідача та у зв`язку з тим; що представником Позивача подавався значний обсяг процесуальних документів, на які представник Відповідача готував письмові заперечення, що вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи, а також вимагало значної затрати часу. Необхідність підготовки та подання значної кількості письмових документів процесуального характеру спричинена заявленням позивачем різного роду клопотань, зокрема, ініціювання призначення судової почеркознавчої експертизи, що не була проведена у зв`язку з її несплатою; поданням клопотань про витребування доказів, про зміну підстав позову тощо (зокрема, під час розгляду Жидачівським районним судом Львівської області справи №443/1970/21 під час підготовчого провадження представником Відповідача були подані до суду наступні документи: відзив на позовну заяву, клопотання про зупинення провадження у справі, пояснення щодо заперечень позивача проти зупинення провадження у справі, письмові пояснення щодо клопотання позивача про витребуванню доказів у справі, письмові пояснення у справі №443/1970/22 щодо набрання законної сили судовим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2022 року у справі №456/13/21, письмові пояснення у справі №443/1970/22 щодо завершення розгляду Верховним Судом судової справи №456/13/21 та встановлення обставин, що мають преюдиційне значення, заперечення проти заяви позивача про зміну підстав позову, відзив на позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову тощо); з ціною позову, оскільки Позивач звернувся до Жидачівською районного суду Львівської області з позовом визнати недійсними дві розписки від 31.12.2018 року та від 02.03.2019 року на загальну суму 100 000,00 доларів США, які Позивач не повернув та як вбачається з вчинених ним дій і не має наміру повертати Відповідачу; зі значенням справи, оскільки на думку Відповідача метою подання такого позову було уникнення відповідальності, затягування розгляду судової справи №456/13/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (100000,00 доларів США) за розписками від 31.12.2018 року та від 02.03.2019 року, що розглядається Стрийським міськрайонним судом Львівської області та невиконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що залишено без змін Верховним Судом, яким стягнуто борг з ОСОБА_3 на підставі оспорюваних розписок. В контексті наведеного варто звернути увагу суду, що Позивач ОСОБА_3 постійно вживає заходів, спрямованих на уникнення повернення боргу по розписках від 31.12.2018 року та від 02.03.2019 року, а також відповідальності за несвоєчасне його неповернення, при цьому постійно втягуючи ОСОБА_1 у судові процеси та, відповідно, різного роду судові витрати; тривалістю судового розгляду справи, оскільки провадження у справі було відкрите ще в лютому 2022 року, а судовий розгляд розпочато лише в лютому 2024 року, який фактично і не відбувався, оскільки представник Позивача вживав всі можливі дії для його затягування. Таким чином, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в повній мірі відповідає положенням ст. ст. 137, 141 ЦПК України, що свідчить про їх обґрунтованість та законність.

Представник позивача подав до суду заперечення на заяву (а.с.24-37), в обґрунтування якого покликаючись на те, що у заяві взагалі не наведено жодного обґрунтування того, у чому полягають необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, чи мають місце певні свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами, та чим вказане підтверджується, а відтак можна дійти до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, однак в силу приписів частини 4 статті 270 ЦПК України їхнє неприбуття у судове засідання за наведених обставин не перешкоджає розгляду заяви.

Застереження щодо фіксації судового процесу.

З огляду на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позиція суду.

Суд, вивчивши викладені у заяві аргументи та додані до неї документи, а також матеріали цивільної справи 443/1970/21, доходить висновку, що заява про ухвалення у справі додаткового рішення не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Норми права, які застосував суд.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з приписами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 44 ЦПК України).

Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. (висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18), від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18), від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц (провадження № 61-6264св20), від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц (провадження № 61-15039св20), від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20); Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17 (адміністративне провадження № К/9901/39893/18), від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18 (адміністративне провадження № К/9901/16400/19, № К9901/16405/19).

Із системного аналізу частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18, 18 вересня 2023 року у справі № 711/64/23, 05 червня 2024 року у справі № 757/54659/21-ц).

Суд також враховує роз`яснення, викладені у пункті 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за змістом яких у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Суд наголошує на тому, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Оцінивши аргументи представника відповідача, суд зазначає, що представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аргументи представника відповідача щодо необґрунтованості дій позивача ґрунтуються, по суті, на думці відповідача, тобто на припущеннях.

Наявність іншого судового процесу між тими ж сторонами, у якому було увалено преюдиційне рішення, яке набрало законної сили, не свідчить про необґрунтованість дій позивача та зловживання ним своїми процесуальними правами шляхом подання іншого позову. Обставини, які б свідчили про завідомо безпідставність цього позову, відсутність предмета спору або очевидно штучний характер спору, судом не встановлено.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, а тому не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини 5 статті 142 ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 141, 142, 258-261, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Судове засідання у справі за заявою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики проводити за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики.

Апеляційна скарга на додаткову ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Додаткова ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного тексту ухвали 08 липня 2024 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів