ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7737/24 Справа № 205/2885/24 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про стягнення матеріального збитку і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить автомобіль БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 20 вересня 2023 року проводилися ремонті роботи дорожнього покриття, в ході якого було знято верхній шар дорожнього покриття. 20 вересня 2023 року, керуючи зазначеним транспортним засобом, біля е/о 256 по вул. Набережній Заводській, буд. 56, у м. Дніпрі, позивач здійснив наїзд на яму, в результаті чого транспортному засобу було завдано механічні пошкодження. В результаті огляду місця дорожньо-транспортної пригоди інспектором УПП у Дніпропетровській області було складено акт про обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та схему до акта обстеження. В результаті чого встановлено, що після здійснення виїмки верхнього шару дорожнього покриття глибиною 7 см, яка знаходилася у лівій смузі без тимчасових огороджувальних конструкцій для організації об`їзду місця проведення ремонту, в результаті наїзду на виїмку було пошкоджено власний автомобіль. Відповідно до висновку розмір збитків становить 35204,53 грн. Вартість проведення експертного дослідження склала 4500,00 грн. Протиправною поведінкою відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 15000,00 грн. Позивач був змушений проводити довготривалу діагностику на спеціалізованих СТО, що призвело до значних витрат часу та зміни звичного розкладу життя як його, так і його родини, що призвело до душевних страждань. Тому позивач просив стягнути на свою користь з Дніпровської міської ради матеріальний збиток у розмірі 39704,53 грн (35204,53 грн + вартість експертного дослідження 4500,00 грн) та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 34204,53 грн, витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 4500,00 грн, а також судовий збір у розмірі 879,09 грн, а всього 40583,62 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн за квитанцією №0618-4361-6991-0478 від 12 березня 2024 року в АТ «Таскомбанк».

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення у цій частині нового про відмову в задоволенні позову.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 54704,53 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 28.04.2022 ТСЦ №1241 (а.с. 6).

У поясненнях від 20 вересня 2023 року, наданих інспектору ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшому лейтенанту поліції Шемету Ю.С., ОСОБА_1 зазначив, що 20 вересня 2023 року близько 13.00 години він рухався по вул. Набережній Заводській у м. Дніпрі у напрямку ж/м Червоний Камінь, в районі е/о №256 відчув сильний удар в праве переднє колесо, зупинившись побачив пошкодження колеса і ями у лівій смузі проїзної частини, попереджувальних знаків на дорозі не було (а.с. 9).

Згідно з актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20 вересня 2023 року, складеним інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області ДПП капітаном поліції Іваником В.О., в районі е/о №256 по вул. Набережній Заводській у м. Дніпрі 20 вересня 2023 року на проїзній частині проводяться дорожні роботи з ремонту проїзної частини, на момент обстеження відсутні тимчасові дорожні знаки 1.37 «Дорожні роботи», 4.7 та 4.8 «Об`їзд перешкоди», дорожнє огородження і конуси (а.с. 8).

Відповідно до листа Департаменту УПП в Дніпропетровській області №230760/41/19/01-2023 від 04 жовтня 2023 року, Управлінням розглянуто матеріали №16401 від 20 вересня 2023 року стосовно неналежного огородження місця проведення дорожніх робіт за адресою по вул. Набережна Заводська, біля буд. 56 у м. Дніпро, за результатами якого складено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 140 КУпАП (а.с. 10).

Листом Департаменту УПП в Дніпропетровській області №114ад/41/19/02-2024 від 22 березня 2024 року позивачу повідомлено, що відносно події, яка мала місце 20 вересня 2023 року з ОСОБА_1 , складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №796606 від 26 вересня 2023 року за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 680 грн відносно громадянки ОСОБА_3 (а.с. 52-54).

Згідно з висновком судового експерта-автотоварознавця Крутінь В.І. №9679 від 12 жовтня 2023 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого унаслідок ДТП, становить 35204,53 грн (а.с. 16-26).

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради із заявою про відшкодування шкоди, рішення по якій не ухвалено, що не заперечувалося відповідачем згідно змісту відзиву на позовну заяву (а.с. 32).

За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Частиною першою статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги" розмежовано поняття "автомобільна дорога" та "вулиця".

Так, відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги", автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів. Абзацом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що вулиця - це автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю (ч. 1 ст. 16 Закону України "Про автомобільні дороги").

Частиною третьою статті 16 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення.

Отже, вулиця (в розумінні зазначеного Закону) є різновидом автомобільної дороги, яка розташована в межах населеного пункту та державне значення якої визначається законодавцем у залежності від інтенсивності та організації руху.

Статтею 17 вказаного вище закону визначено, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до пункту 1.1. Розділу І Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.02.2012 №54 (далі - Технічні правила), ці Технічні правила є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх форми власності, які виконують роботи з ремонту і утримання вулиць та доріг.

Абзацом 15 пункту 1.3. розділу І Технічних правил визначено, що технічний облік та паспортизація вулиць (доріг) - комплекс обов`язкових заходів, що проводяться постійно з метою одержання докладних відомостей про наявність та технічний стан вулиць (доріг) і штучних споруд в населених пунктах для раціонального планування робіт з їх реконструкції, ремонту та утримання. Крім того, пунктом 8.10. Технічних правил передбачено, що технічний облік і паспортизацію виконує балансоутримувач вулично-дорожньої мережі.

Отже, вбачається логічним висновок про те, що наявні у населених пунктах вулиці та дороги підлягають обов`язковому виявленню, обліку та утриманню відповідними суб`єктами господарювання (власниками, балансоутримувачами, яким делеговано такі повноваження).

Відтак, для правильного вирішення питання щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, важливим є встановлення фактичного власника чи балансоутримувача вулиці (автомобільної дороги місцевого значення).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 вересня 2020 року у справі №914/2011/19.

Частина перша статті 16 та частина перша статті 17 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачають, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Водночас, частиною другою статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Закону України "Про автомобільні дороги", основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами. Отже, такі повноваження виділено законодавцем, як два самостійні повноваження органів місцевого самоврядування.

Організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах) відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесено до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, як повноваження у галузі будівництва.

А управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню, відповідно до пункту 1 частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесено до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, як повноваження у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів; участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу; розробка та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів системами термінового зв`язку для виклику Національної поліції, екстреної медичної допомоги та технічної допомоги; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; проведення лінійного аналізу аварійності на підвідомчих автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Отже, у розумінні наведених положень у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Судом установлено, що ділянка дороги по вул. Набережна Заводська, біля буд. 56 у м.Дніпро є територією м. Дніпра, класифікується, як дорога міста та є комунальною власністю територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши неправомірність поведінки Дніпровської міської ради, яка полягає у неналежній організації проведення ремонтних робіт проїзної частини (відсутність тимчасових дорожніх знаків 1.37 «Дорожні роботи», 4.7 та 4.8 «Об`їзд перешкоди», дорожнього огородження і конусів); встановивши вину відповідача, як власника ділянки дороги (вулиці), яка ним не спростована, а також підтверджується листом Департаменту УПП в Дніпропетровській області №114ад/41/19/02-2024 від 22 березня 2024 року про притягнення громадянки ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності; встановивши наявність та розмір завданої позивачу шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля в розмірі 35204,53 грн; враховуючи наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 заявданої йому матеріальної шкоди.

Доводи апелянта, що він не є належним відповідачем у даній справі, є намаганням уникнути відповідальності.

Тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №904/5489/18).

З такими висновками погодився Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, вказавши у постанові від 14 вересня 2020 року у справі №127/18036/15-ц (провадження №61-44376сво18), що у силу закону у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Судом встановлено, що ділянка дороги по вул. Набережна Заводська, біля буд. 56 у м.Дніпро є територією м. Дніпра, класифікується, як дорога міста та є комунальною власністю територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, відповідно до Закону.

У відзиві на позовну заяву Дніпровська міська рада лише зазначила, що позивачем не встановлено хто є балансоутримувачем об`єкта благоустрою (дороги) (а.с. 57). При цьому, будь-яких доказів передання на баланс, відання, тощо, ділянки дороги, де сталася ДТП, суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі, що виконавчим органом міської ради, відповідальним за управління об`єктами благоустрою та контроль за забезпечення їх належного утримання, ремонту та ефективної експлуатації є департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та підпорядковані йому комунальні підприємства, не спростовує наведених вище висновків, що Дніпровська міська рада є належним відповідачем, оскільки діє в інтересах територіальної громади міста.

Крім того, доказів передачі дороги по вул. Набережна Заводська, біля буд. 56 у м.Дніпро на баланс іншій юридичній особі з наданням їй (рішенням міської ради, тощо) відповідних повноважень щодо організації за бюджетні кошти капітального та поточного ремонту доріг і вулиць цього населеного пункту суду не надано.

Такі повноваження є складовою частиною самоврядних повноважень Дніпровської міської ради в галузі будівництва, згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Доказів передання, зокрема, повноважень із забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації транспортних магістралей (доріг та вулиць), необхідного рівня та якості послуг населенню внаслідок їх експлуатації, відповідно до пункту 1 частини першої статті 30 цього Закону, відповідачем ні суду першої ні суду апеляційної інстанції не надано.

Дніпровською міською радою не спростовано презумпцію вини завдавача шкоди.

З огляду на встановлення таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем підстав для відповідальності відповідача за експлуатаційний стан дороги, як її власника.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з розміром завданої позивачу матеріальної шкоди. Тому суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 15000,00 грн не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 30 грудня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова