КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/127/24 Головуючий у суді І інстанції: Горбачова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Орел Руслани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2024 року про повернення заяви у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Орел Р.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2024 року заяву було залишено без руху, з зазначенням недоліків та наданням заявнику строку для їх усунення.

14.02.2024 року від представника заявника надійшла до суду першої інстанції заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 10 січня 2024 року.

Однак ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2024 року заяву визнано неподаною та повернуто заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин заявнику.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Орел Руслана Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, в якому не було повно та всебічно з`ясовані всі обставини справи.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ознайомившись зі змістом ухвали про залишення позовної заяви без руху на сайті ЄДРСР, не ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею 14.02.2024 року до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків.

Представник апелянта не погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником надано до суду документи, які не підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені нею вимоги, оскільки 14.02.2024 року представником заявника на виконання вимог ухвали суду від 10.01.2024 року подано до суду заяву про усунення недоліків, в якій вона зазначила що надає в новій редакції заяву про встановлення факту родинних відносин з додатками в 2-х примірниках для заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оригінал квитанції про сплату судового збору. Також додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , яким заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначено, що оригінал даного документа знаходиться у ОСОБА_1 .. В тексті самої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник посилається на докази по кожному факту зазначеному в заяві і вказує які докази по кожному із викладених фактів вона надає до суду разом із своєю заявою, що повністю відповідає п.п. 1, 3 частини першої та частини другої ст. 318 ЦПК України. Заявником надано оригінал Квитанція ID: 8166-8739-6826-8052 від 13.02.2024 про сплату судового збору в сумі 536, 8 грн.

Також вказував, що зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та заяви про усунення недоліків вбачається, що ОСОБА_1 зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи вона надала докази, якими, на її думку, ці обставини підтверджуються.

Тому представник апелянта вважає висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання заявником вимог ухвали про залишення без руху її заяви не можуть бути підставою для позбавлення заявника права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин заявнику, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявником не виконано вимоги зазначених в ухвалі суду від 10 січня 2024 року, а саме: заявником на підтвердження того, що у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , виданого 02.06.1952 року Романівською сільською радою Києво-Святошинського району, дитина зазначена - ОСОБА_4 , не надано копії вищевказаного документу, не зазначено чи наявний оригінал у заявника. У заяві наявне посилання на повний витяг щодо актового запису про народження ОСОБА_4 № 7, сформованого 27.07.2023 року, проте не додано копії витягу.

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявником не зазначено майно, що входить до спадкової маси, з копіями документів на підтвердження. Також в заяві не зазначено відомості про інших осіб - спадкоємців померлого ОСОБА_4 /. Не зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити факти родинних відносин, про встановлення яких просить в прохальній частині заяви.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими- доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у грудні 2023 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Орел Р.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просила встановити юридичний факт, а саме факт родинних відносин між ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просила встановити юридичний факт, а саме факт родинних відносин між ОСОБА_1 , яка є невісткою (дружиною сина ОСОБА_4 ) ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання ухвали (а.с. 8).

Ухвала мотивована тим, що заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, а також що заявнику необхідно надати суду копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , яким заявник обгрунтовує свої вимоги, зазначити де знаходиться оригінал даного документа, надати копії заяви та доданих до неї документів по кількості учасників зазначених у заяві, доплатити судовий збір у розмірі 536,80 грн.

14 лютого 2024 року до Ірпінського міського суду Київської області на виконання ухвали від 10 січня 2024 року заявником було надано заяву про встановлення факту родинних відносин з додатками в двох примірниках для заінтересованих осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 536,80 грн. Також додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , яким заявник обгрунтовує свої вимоги, зазначивши, що оригінал даного документа знаходиться у ОСОБА_1 (а.с. 51-74).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. А згідно частини 2 даної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. І лише у разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Крім того, у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Однак, судом першої інстанції вказані обставини враховані не були. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 10 січня 2024 року надано докази та необхідні документи, які були зазначені судом у даній ухвалі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Повертаючи позовну заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Орел Руслани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «03» липня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник