Справа № 464/5815/23 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1000/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Cекретар Іванова О.О.

З участю: представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Сокальського Д.А., відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Семенова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №464/5815/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сокальського Дениса Анатолійовича на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,- про стягнення аліментів на дитину

в с т а н о в и в :

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2008 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Спільне життя з відповідачем не склалося.

Відповідач ОСОБА_2 перераховує їй кошти на утримання сина у розмірі 5000 грн, однак ці кошти поступають на її рахунок частинами, нерегулярно, вона ніколи не знає в якій саме сумі і коли гроші будуть перераховані, а тому існує ймовірність того, що відповідач припинить матеріально забезпечувати дитину.

Зазначає, що син навчається в школі, відвідує заняття з англійської мови, заняття з карате, навчання в ІT, буде в подальшому відвідувати заняття з польської мови.

Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 13 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2023 року і до досягнення повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13.02.2024 року оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сокальський Д.А.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим в частині визначеного судом розміру аліментів.

При ухваленні рішення судом проігноровано заявлені клопотання в суді першої інстанції про витребування доказів, оскільки крім офіційної заробітної плати, відповідач має додаткові доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, від здачі в оренду власного нерухомого майна.

Майновий стан відповідача, а саме, наявність у нього земельних ділянок, будинків, квартира, відсутність інших осіб, які перебувають в нього на утриманні, є таким, що дозволяють йому сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини щомісячно на утримання свого 15-ти річного сина.

Просить змінити рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 лютого 2024 року та визначити аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку.

26 квітня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга є безпідставною та необгрунтованою. Суд першої інстанції правильно оцінив представлені сторонами докази в підтвердження розміру доходів відповідача.

Зазначає, що жодних доходів від оренди нерухомого майна не отримує, несе витрати на утримання, квартира у м.Донецьку продана у 2014 році про що позивачці ОСОБА_1 добре відомо.

Покликання в апеляційній скарзі про рух коштів на карткових рахунках відповідача не відповідають дійсності, оскільки картка, на яку скеровувалися ним кошти, є карткою позивача.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

01.07.2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Сокальський Д.А. надав суду відповідь на відзив апеляційної скарги.

У відповіді на відзив зазначає, що заперечення відповідача у відзиві на апеляційну скаргу є припущенням, вважає, що відповідач має можливість утримувати свого сина і перераховувати кошти на всі його витрати, оскільки як харчування, одяг, заняття в гуртках по вивченню англійської та польської мови, заняття спортом є вкрай необхідними для 15-ти річного хлопця та такі він не вважає додатковими витратами.

Заслухавши пояснення представника позивачки-адвоката Сокальського Д.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Семенова В.О., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.6 т.1).

Позивачка ОСОБА_1 просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , 17.01.2009 року в розмірі 1/3 частки всіх його доходів. Не заперечує, що відповідач перераховує добровільно кошти на утримання сина в розмірі 5 000,00 грн., однак це відбувається або частинами декілька раз в місяць, або не в одну і ту ж дату місяця внаслідок чого вона не може прослідкувати та проконтролювати скільки реально коштів перераховано, не може спланувати потреби сина та витрати. Вважає, що відповідач має намір припинити надавати утримання дитині.

Позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві та її представник адвокат Сокальський Д.А. в суді апеляційної інстанції пояснили, що позивачка повністю віддана дитині, дбає про його здорове харчування, про навчання та додаткове вивчення іноземних мов, вивчає ІТ програму, займається спортом. Всі додаткові заняття є платними та відповідач може в цьому брати участь, оскільки, крім основної роботи та заробітної плати, має нерухомість а, відповідно, додатковий заробіток.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки-адвокат Сокальський Д.А. підтримав своє клопотання про витребування із банківських установ рахунків та грошових коштів, які на них знаходяться, витребувати із ГУ ДПС у Львівській області відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Відповідач по справі ОСОБА_2 та його представник-адвокат Семенов В.О. заперечили з приводу зазначеного клопотання.

Заслухавши думку учасників справи, колегія суддів ухвалою занесеною до протоколу судового засідання відмовила представнику позивача у задоволенні клопотання, зазначивши, що при визначенні розміру аліментів суд керується ст.182 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України), враховує: вік дитини, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка/дружини, батьків, що є обов`язком дітей надавати батькам матеріальну допомогу, наявність інших дітей тощо. Суд бере до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття. Крім цього, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження такого рівня життя, які б дитина мала, коли б утримувалася повноцінною сім`єю. Стягуючи аліменти по виконавчому листу, ВДВС бере до уваги всі доходи платника аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них.

За приписами ч.1ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він повністю розуміє свій обов`язок щодо утримання дитини, надає щомісячно таке утримання добровільно, намагався вирішити з позивачко ОСОБА_1 питання матеріального утримання та виховання дитини добровільно, уклавши нотаріально посвідчений договір, однак остання від його пропозиції відмовилася. Позивачка забороняє йому спілкуватися із сином, навіть, у телефонному режимі, не дозволяє зустрічей. Зазначене його засмучує, оскільки синові 15 років і, крім розумового навантаження, його слід привчати до праці, до самостійного життя, виховувати в ньому чоловічі риси характеру, притаманні юнакові, чоловікові, вміння та розуміння елементарних навичок майстерності у побуті та знання приналежності тих чи інших інструментів, їх призначення, однак цього не хоче розуміти позивачка, вважаючи, що готові гроші основне в її житті та дитини, а не вміння їх заробляти як розумово так і фізично.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання. При визначенні розміру аліментів в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно ч.3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів в частці з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом першої інстанції враховано розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я сторін по справі, матеріальне становище відповідача та його заробіток, потреби дитини відповідного віку для підтримання його життєдіяльності.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та додатково зазначає, що позивачка не зазначала, що добровільно перераховані відповідачем 5 000,00 грн. на утримання дитини були недостатніми, однак причиною звернення в суд про примусове стягнення утримання на дитину було нестабільність в часі, перерахунок протягом місяця декількома платежами, що утруднювало спланувати потреби та витрати.

В той же час судом правильно зазначено, що таке додаткові витрати, відповідно до ст.185 СК України.

Посилання представника позивачки адвоката Сокальського Д.А. про те, що витрати на оплату гуртків на додаткові заняття спорту, ІТ, вивчення іноземних мов є необхідними та не є додатковими, колегія суддів вважає помилковими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано процесуальний порядок розгляду справи, визначений ЦПК України, відповідно, ухвалено справедливе і законне рішення, незважаючи на наполягання представника позивача-адвоката Сокальського Д.А. у написанні ним численних та об`ємних клопотань, відповідей на відзив, додаткових пояснень, що охоплює майже два томи справи.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст..6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сокальського Дениса Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 липня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк