Справа № 366/597/24
Провадження № 2/366/317/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року смт Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі судді Корчкова А.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 (далі Позивач 1), ОСОБА_2 (далі Позивач 2), ОСОБА_3 (далі Позивач 3) через свого представника, адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича звернулись до суду з позовною заявою до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі по тексту ДСП «Північна Пуща», Відповідач) про стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди , у якому, просять суд стягнути з ДСП «Північна Пуща»

- заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 у сумі 46 668,28 грн., ОСОБА_2 у сумі 33 675, 70 грн., ОСОБА_3 у сумі 56 045, 37 грн.,

- середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- моральну шкоду у сумі 10 000 грн. кожному;

- витрати на правову професійну допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн. кожному та сплачену суму судового збору.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудових книжках та були звільнені, зокрема, ОСОБА_1 за угодою сторін 20.09.2023, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час перебування позивачів у трудових відносинах з відповідачем, останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата, зокрема, ОСОБА_1 у сумі 46 668,28 грн., ОСОБА_2 у сумі 33 675, 70 грн., ОСОБА_3 у сумі 56 045, 37 грн., що підтверджується розрахунковими листками за вересень 2023, виданим ОСОБА_1 , за грудень 2023, виданими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачі неодноразово звертались до відповідача з вимогою щодо виплати заборгованості по заробітній платі, проте станом на момент подання позову до суду зазначені виплати не отримали, тому змушені звертатись за захистом своїх прав до суду.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Крім цього, позивачі просять покласти на відповідача всі судові витрати у справі, у тому числі витрати на правову допомогу під час підготовки позову до суду у розмірі 7 000, 00 грн. кожному, та, враховуючи, що несплата заробітної плати завдала позивачам моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, позбавленні спокою, нормальних життєвих зав`язків, у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. кожному та суму сплаченого судового збору.

Рух справи:

20.02.2024 року позовна заява надійшла до суду.

01.03.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано від ДСП «Північна Пуща» довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за грудень 2023 та січень 2024; довідку про середній розмір заробітної плати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з усіма складовими (посадовий оклад, надбавки, премії, компенсації тощо) за грудень 2023 та січень 2024; табель обліку робочого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за грудень 2023 та січень 2024. Перше судове засідання призначено на 11.04.2024, яке відкладено на 22.05.2024 за клопотанням представника позивачів.

05.04.2024 на адресу суду від відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 01.03.2024 документи:довідки про заборгованість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; довідки про середньоденну заробітну плату ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; табелі обліку робочого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за грудень 2023 та січень 2024.

Позиції сторін:

Представник позивачів, адвокат Шурубор В.І. у позовних вимогах просив розглядати справу без участі позивачів та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скерував. У клопотанні від 05.04.2024 просив розглядати справу без участі представника, проте свою позицію щодо позову не висловив.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права:

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща» та був звільнений відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України з посади укладальника пиломатеріалів, деталей та виробів з деревини 4 розряду за угодою сторін 20.09.2023 на підставі наказу № 450-ос від 31.08.2023, що підтверджується записами з трудової книжки серія НОМЕР_1 /а.с.7-9/;

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща» та був звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади лісника Корогодського лісництва у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників 05.02.2024, на підставі наказу № 29-ос від 17.01.2024, що підтверджується записами з трудової книжки серія НОМЕР_2 /а.с.13-14/;

ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща» та був звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади вальника лісу 6 розряду Корогодського лісництва у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників 05.02.2024, на підставі наказу № 46-ос від 18.01.2024, що підтверджується записами з трудової книжки серія НОМЕР_3 /а.с.18-19/.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно дл ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною 1 статті 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Судом встановлено, що всупереч зазначеним вище вимогам Закону та у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем з виплати заробітної плати утворилася заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачами.

Згідно з розрахунковими листками виданими ДСП «Північна Пуща»

ОСОБА_1 за вересень 2023, борг за підприємством на кінець місяця становить 46 668,28 грн. /а.с.10/;

ОСОБА_2 за грудень 2023 борг за підприємством на кінець місяця становить 33 675,70 грн. /а.с.15/;

ОСОБА_3 за грудень 2023 борг за підприємством на кінець місяця становить 56 045,37 грн. /а.с.20/.

На момент розгляду справи в суді доказів погашення заборгованості по заробітній платі відповідачем не надано.

Крім того, судом встановлено, що відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву у п`ятнадцятиденний термін з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, проте надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, в якому позиції щодо позовних вимог позивачів також не висловив, про те, що існує заборгованість по заробітній платі відповідач не заперечує, надав на запит суду довідки про суму заборгованості по заробітній платі позивачам, відповідно до яких, сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі відповідача перед позивачами станом на 01.03.2024 становить:

ОСОБА_2 33 938,43 грн.,

ОСОБА_3 55 611, 34 грн.,

ОСОБА_1 41 339,99 грн.

Таким чином, наявність заборгованості відповідача перед позивачами по невиплаченій заробітній платі підтверджується зазначеними вище довідками.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За таких обставин, судом встановлені порушення прав та інтересів позивачів, які підлягають захисту шляхом стягнення з ДСП «Північна Пуща» на користь позивачів заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Позивачі у своїх позовних вимогах просять суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену на час звільнення заробітну плату, зокрема ОСОБА_1 у сумі 46 668,28 грн., ОСОБА_2 у сумі 33 675,70 грн.; ОСОБА_3 у сумі 56 045,37 грн., підтверджуючи зазначені суми розрахунковими листками, виданими відповідачем /а.с.10, 15, 20/, проте, суд не бере до уваги зазначені документи, оскільки вони не підписані ні керівником, ні головним бухгалтером підприємства, відтак зазначені документи не є такими, що підтверджують суму заборгованості відповідача перед позивачами з нарахованої, але не виплаченої на час звільнення заробітної плати.

Відповідач, на вимогу суду надав довідки про суму заборгованості по заробітній платі позивачам, які підписані в.о. генерального директора та головним бухгалтером ДСП «Північна Пуща» та скріплені печаткою підприємства, відповідно до яких, сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі відповідача перед позивачами станом на 01.03.2024 становить: ОСОБА_2 33 938,43 грн., ОСОБА_3 55 611, 34 грн., ОСОБА_1 41 339,99 грн., що є меншою від суми, яку просять стягнути позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та більшою від суми, яку просить стягнути ОСОБА_2 .

Позивачі зазначені суми заборгованості не оспорювали, відтак, суд приходить до висновку, що сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі відповідача перед позивачами ОСОБА_3 у сумі 55 611, 34 грн., ОСОБА_1 41 339,99 грн. та ОСОБА_2 33 672,70 грн. є безспірною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім вимоги про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі з відповідача на користь позивачів, позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлена вимога про стягнення з відповідача на їх користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

З приводу заявленої вимоги судом встановлено наступне.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді заборгованість перед позивачами по заробітній платі не була сплачена.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року.

Згідно з наданими відповідачем довідками про розмір середньоденної заробітної плати вбачається, що середньоденна заробітна плата позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на день їх звільнення (05.02.2024), становить:

ОСОБА_2 1 026, 00 грн.;

ОСОБА_3 974,06 грн.

З наступного дня за днем звільнення (06.02.2024) до ухвалення рішення у справі (22.05.2024) пройшло 107 календарних днів.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення, по день ухвалення рішення судом складає:

ОСОБА_2 109 782, 00 грн. (1 026, 00 грн.*107 кал.дн.);

ОСОБА_3 104 224,42 грн. (974,06 грн.*107 кал.дн.), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 у справі № 761/9584/15-ц викладено: якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Проте, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 116, 117 КЗпП України, для стягнення на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2024 року по день ухвалення рішення судом 22.05.2024.

Проте суд вважає, що постановлений до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку обрахований судом у розмірі 109 782, 00 грн. ОСОБА_2 та 104 224,42 грн. ОСОБА_3

є неспівмірним із окладами позивачів та загальною сумою боргу ОСОБА_2 у сумі 33 675,70 грн. та ОСОБА_3 у сумі 56 045,37 грн. Крім того, така неспівмірність, може також суттєво погіршити економічну активність відповідача та унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Тому суд приходить до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку до 30% від встановленого судом середнього заробітку, застосувавши принцип співмірності та враховуючи справедливий та розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який слід стягнути з відповідача на їх користь становить:

ОСОБА_2 32 934,60 грн. (109782,0 грн. *30%);

ОСОБА_3 31 267,33 грн. (104 224,42 грн.*30%).

Щодо стягнення моральної шкоди:

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивачами у позові зазначено, що у зв`язку з несплатою відповідачем належних сум заробітної плати, їм завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, позбавленні спокою та нормальних життєвих зав`язків. Протиправні дії відповідача змусили позивачів докласти додаткових зусиль для судового захисту порушених прав та їх відновлення. Позивачі вважають, що розмір моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. кожному є розумним та справедливим.

Оскільки судом встановлено наявність порушень прав позивачів з боку відповідача щодо виплати належних сум заробітної плати при звільненні, тому заявлена вимога позивачів, щодо стягнення з відповідача на їх користь моральної шкоди є обґрунтованою, проте, виходячи із вимог розумності та справедливості суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. кожному.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу:

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частина 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договори про надання правової допомоги, укладені 12.02.2024 з адвокатом Шурубором В.І. /а.с.22-23, 25-26, 28-29/. Згідно з додатками до зазначених договорів від 12.02.2024, сторони погодили суму гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 7 000,00 грн. /а.с.24,27,30/.

Крім того, до матеріалів справи долучено акти прийому-передачі юридичних послуг до Договорів про надання правової допомоги від 12.02.2024 /а.с.31, 32, 33/, детальні описи робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Шурубором В.І. /а.с.37, 38, 39/, попередні (орієнтовні) розрахунки суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом зазначеної цивільної справи /а.с.40, 41, 42/ та квитанції до прибуткового касового ордера № 12/02-24, № 13/02-24, 3 14/02-24 від 12.02.2024, відповідно до яких позивачі сплатили адвокату Шурубору В.І. по 7 000, 00 грн. кожен згідно з договорами про надання правової допомоги від 12.02.2024 /а.с.34,35,36/. Також до матеріалів справи долучено ордени на надання правової допомоги адвокатом Шурубором В.І. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 /а.с.43, 44, 45/, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України на ім`я ОСОБА_4 /а.с.46/.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема пункту 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункту 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункту 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутності клопотання Відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає, що витратина правову допомогу у сумі 7 000,00 грн., є не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Відповідач не оспорював вартість правничої допомоги наданої адвокатом, тому суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує їх з відповідача на користь позивачів.

Таким чином, сума витрат на правничу допомогу, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивачів становить 4 000,00 грн. кожному за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Проте, судом позов задоволено частково, тому, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у сумі: ОСОБА_1 3 543,20 грн., ОСОБА_2 1857,20 грн., ОСОБА_3 2168,40 грн., яка обрахована судом наступним чином.

Позивачами заявлено позовних вимог на суму:

ОСОБА_1 46 668,28 грн. (заборгованість по заробітній платі);

ОСОБА_2 143 457,70 грн. (33675, 70 грн. /заборгованість по заробітній платі/ та 109 782,00 грн. /середній заробіток за період затримки розрахунку/);

ОСОБА_3 160 268,79 грн. (56 045,37 грн. /заборгованість по заробітній платі/ та 104 224,42 грн./середній заробіток за період затримки розрахунку/);.

Фактично задоволено позовним вимог на суму:

ОСОБА_1 41 339,99 грн.(заборгованість по заробітній платі), що становить 88,58% від заявлених позовних вимог (41339,99 грн.*100/46668,28 грн.);

ОСОБА_2 66 610,30 грн. (з яких: 33 675,70 грн. заборгованість по заробітній платі та 32 934,60 грн.середній заробіток за період затримки розрахунку), що становить 46,43%від заявлених позовних вимог ( 66 610,30 грн.*100/143457,70 грн.);

ОСОБА_3 86 878,67 грн. (з яких: 55 611,34 грн. заборгованість по заробітній платі та 31 267,33 грн. середній заробіток за період затримки розрахунку), що становить 54,21% від заявлених позовних вимог (86878,67 грн.*100/160269,79 грн.).

Таким чином, витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів становлять суму пропорційно задоволених позовних вимог, від заявлених вимог, а саме:

ОСОБА_1 3 543,20 грн. (4000, 00 грн. (сума витрат на правничу допомогу, яка визначена судом) * 88,58% (відсоток задоволених позовних вимог);

ОСОБА_2 1 857,20 грн. (4000,00 грн. (сума витрат на правничу допомогу, яка визначена судом) * 46,43% (відсоток задоволених позовних вимог);

ОСОБА_3 2 168,40 грн. (4000,00 грн. (сума витрат на правничу допомогу, яка визначена судом) * 54,21% (відсоток задоволених позовних вимог).

Судовий збір:

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо судового збору за вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати:

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином за позовною вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивачі мали б сплатити судовий збір у сумі 1 211,20 грн. кожен, однак вони звільнені від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1. ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки ця позовна вимога задоволена судом частково відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та повністю відносно ОСОБА_2 , тому з відповідача на користь держави за вказану позовну вимогу підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 485,95 грн., а саме:

за позовну вимогу ОСОБА_2 1 211,20 грн.,

за позовну вимогу ОСОБА_1 1 072,88 грн. (1 211,20*88,58%), оскільки ця позовна вимога фактично задоволена на 88,58% (41 339,99 грн. задоволена вимога*100/464468,28 грн. заявлена вимога)

за позовну вимогу ОСОБА_3 1 201,87 грн. (1 211,20*99,23%), оскільки ця позовна вимога фактично задоволена на 99,23% (55611,34 грн. задоволена вимога*100/56045,34 грн. заявлена вимога).

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні:

За вказану позовну вимогу позивачі сплатили судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. кожен, що підтверджується квитанціями № 7307-3010-0755-4653, № 1397-4424-2830-3596 від 23.02.2024 /а.с.48,49/.

Ця позовна вимога фактично задоволена відносно ОСОБА_2 на 30,02% (32 934,60 грн. задоволена сума вимоги*100/109722,00 грн. заявлена сума вимоги), відносно ОСОБА_3 на 30% (31 267,33 грн. задоволена сума вимоги*100/104224,42 грн. заявлена сума вимоги).

Таким чином, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі:

ОСОБА_2 363,60 грн. (1 211,20 грн. сума сплаченого судового збору*30,02%)

ОСОБА_3 363,36 грн. (1 211,20 грн. сума сплаченого судового збору*30%).

Крім того, позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у сумі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією № 1397-4424-2830-3596 від 23.02.2024 /а.с.50/, яка задоволена судом на 20% (2 000,00*100/10 000 грн.) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 242,24 грн. (1 211,20 грн.*20%).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 259, 263-265, 266, 268, 353, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» () заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 у розмірі 41 339,99 грн. (сорок одна тисяча триста тридцять дев`ять грн. 99 коп.), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 у розмірі 33 672,70 грн. (тридцять три тисячі шістсот сімдесят дві грн., 70 коп.), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 у розмірі 55 611, 34 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот одинадцять грн., 34 коп.).

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (код ) середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 у розмірі 32 934,60 грн. (тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири грн., 60 коп.), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 у розмірі 31 267,33 грн. (тридцять одна тисяча двісті шістдесят сім грн., 33 грн.).

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща», код ЄДРПОУ 40247540, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі грн.) кожному.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща», , витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 у розмірі 3 543,20 грн. (три тисячі п`ятсот сорок три грн., 20 коп.), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 у розмірі 1 857,20 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім грн., 20 коп.), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 у розмірі 2 168,40 грн. (дві тисячі сто шістдесят вісім грн., 40 коп.)

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (код ЄДРПОУ 40247540) на користь держави судовий збір у розмірі 3 485,95 грн. (три тисячі чотириста вісімдесят п`ять грн., 95 коп.).

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (код ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 судовий збір у розмірі 363,60 грн. (триста шістдесят три грн., 60 коп.), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 судовий збір у розмірі 363,36 грн. (триста шістдесят три грн., 36 коп.), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 242,24 грн. (двісті сорок дві грн., 24 коп.)

Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення розміру заробітної плати за один місць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.07.2024.

Повне найменування сторін:

Позивачі: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ),

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ),

Представник позивачів: адвокат Шурубор Вячеслав Ігорович, РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса для листування: 07201, Київська область, смт Іванків, вул. Мотрича, 23;

Відповідач: Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща», , місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148.

Суддя Анатолій КОРЧКОВ