КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/9680/24 Головуючий у 1 інстанції: Каліушко Ф.А
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Дибі І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року у справі за поданням Приватного виконавця Виконавчого округу міста Київ Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Приватний виконавець Виконавчого округу міста Київ Ляпін Д.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника, ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначив, що на його виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: виконавчого листа № 753/9406/21, який було видано Дарницьким районним судом м. Києва 28 червня 2022 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 189 000 Євро, що за курсом Національного банку України становить 6 777 078,00 грн, а також судового збору у розмірі 11 350,00 грн.

З дати набрання законної сили рішення суду та станом на день звернення до суду з даним поданням, боржник всю суму боргу на користь стягувача не сплатив, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання не вчинив, що вказує на ухилення від виконання рішення суду.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Боржник фактично ігнорує законні вимоги приватного виконавця та ухиляється від виконання рішення суду, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2023 у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України було відмовлено, з підстав не отримання останнім постанов виконавчого провадження та викликів, а відтак боржник не може вважатися таким, що ухиляється від їх виконання.

У подальшому, приватним виконавцем надсилались боржнику та його представнику матеріали виконавчого провадження та виклики до офісу приватного виконавця, однак вони залишились без виконання, оскільки у відповідності до клопотання (заяви) представника боржника, ОСОБА_1 перебував у закордонному відрядженні.

Приватний виконавець вважає, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобов`язання за судовим рішенням.

Іншого дієвого механізму на його думку змусити боржника виконати рішення суду діюче законодавство не містить, а тому саме з метою виконання рішень суду, приватний виконавець вважає за необхідне застосувати до боржника таку міру примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року подання Приватного виконавця Виконавчого округу міста Київ Ляпіна Д.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 26 вересня 2024 року ОСОБА_1 , через Електронний суд подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в основу оскаржуваної ухвали покладено обставини, які не відповідають дійсності, а саме про те що з дня відкриття провадження станом по день звернення до суду боржник всю суму боргу на користь стягувана не сплатив, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішенні не вчинив.

Зазначив, що він офіційно працює на посаді водія-експедитора ТОВ «Транспортно-експедиційне підприємство «Чумацький шлях», основним видом діяльності якого є здійснення міжнародних перевезень, що пояснює систематичний перетин кордону.

Здійснення систематичних відрахувань в рахунок погашення боргу по ВП НОМЕР_1 є підтвердженням того, що боржник не ухиляється від виконання рішення працює офіційно і вчиняє дії щодо погашення боргу.

Зазначив, що обов`язковою умовою для звернення Приватного виконавця з відповідним поданням є ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань. Виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду.

18 жовтня 2024 року від Приватного виконавця Виконавчого округу міста Київ Ляпіна Д.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон N 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Матеріалами справи встановлено, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/9406/21, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 28 червня 2022 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 189 000 Євро, що за курсом Національного банку України становить 6 777 078,00 грн, а також судового збору в розмірі 11 350,00 грн.

У відповідності до повідомлень АТ «ОТП Банк» (вих. № 25-4/2914-БТ від 22 липня 2022 року); АТ КТ «ПриватБанк» вих. № 20.1.0.0.0./7-220725/11217 від 25 липня 2022 року); АТ «Універсал Банк» (вих. № 1837-А-БТ від 21 липня 2022 року); АТ «Оксі Банк» (вих. № 6010/0501 від 17 серпня 2022 року); АТ «Банк Форвард» (вих. № 14/1-05-623/БТ від 19 серпня 2022 року); АТ «Райффайзен Банк Аваль» (вих. № 81-15-8/21502-БТ від 21 липня 2022 року); АТ «Сенс Банк» (вих. № 2801-БТ-48.3/2023 від 10 лютого 2023 року) на рахунках боржника відсутні грошові кошти для виконання постанови.

Згідно повідомлень Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2024 року та РСЦ ГСЦ МВС України в м. Києві (вих. № 31/26-610 від 03 серпня 2022 року) за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.

За змістом відповіді КП Київської міської ради «Київське міське БТІ» (вих.№ 062/14-1869 (И-2023) від 14 лютого 2023 року) за боржником на праві власності зареєстрована 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на житло, виданого 22 січня 2001 року, а у відповідності до витягу з Реєстру територіальної громади (вих. №82097901 від 15.07.2022) за вказаною адресою зареєстрований неповнолітній син боржника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення стягнення на вказане нерухоме майно.

Відповідно до акту приватного виконавця від 15 лютого 2023 року приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_2 . У результаті виходу за вказаною адресою, двері до квартири ніхто не відчинив, здійснити перевірку майнового стану не вбачалося можливим.

Згідно акту приватного виконавця від 17 листопада 2023 року боржник на виклик до приватного виконавця не з`явився, витребувані документи не надав, про причини неможливості з`явитись та надати документи не повідомив.

Відповідно до виклику від 01.03.2024 (вих. №1372) боржника було зобов`язано з`явитись до приватного виконавця 15.03.2024 о 10.00 год. за адресою: м. Київ, вул. Грушевського Михайла, 10, а також направлені боржнику матеріали виконавчого провадження, які отримані боржником 04.03.2024.

Водночас, представником боржника на адресу приватного виконавця направлено клопотання (заява) у якій повідомлено, що ані боржник, ані його представник не можуть з`явитись до офісу приватного виконавця, оскільки Пашун Є.Л. перебуває у закордонному відрядженні, а представник у судовому засіданні в Обухівському районному суді Київської області.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року у справі №753/9406/21 (провадження №6/753/707/23) відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України. Ухвала обґрунтована тим, що приватним виконавцем не надано відомостей щодо отримання боржником постанов виконавчого провадження та викликів останнього, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Судом першої інстанції встановлено судом, що матеріали виконавчого провадження направлялись приватним виконавцем боржнику - ОСОБА_1 та були отримані останнім особисто 04.03.2024.

Наведене свідчить про обізнаність боржника та його представника про наявність відкритого виконавчого провадження та ознайомлення з ним, проте, жодних дій на погашення визначеного рішенням суду боргу вчинено боржником не було.

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України від 03.05.2024, боржник - ОСОБА_1 , систематично перетинає державний кордон України.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, приватним виконавцем вчинені дії та вживались усі можливі заходи для реального, своєчасного ефективного виконання рішення суду, однак у зв`язку з тим, що боржник самостійно борг не сплачує, а також має можливість уникнути від його сплати шляхом виїзду за межі України, виникла необхідність у тимчасовому обмеженні права такого виїзду.

Колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять доказів умисного ухилення боржника від виконання судового рішення, що є підставою для застосування судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, згідно ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За положенням п.5 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань. тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Водночас свобода пересування особи гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч. 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч. 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17 (провадження № 61-11718св19).

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п. п. 78-82).

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено баланс пропорційності між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача. Так, апелянтом до суду апеляційної інстанції надано наказ ТОВ «Чумацький шлях» № 138 від 03.07.2023 про переведення ОСОБА_1 на посаду водія-експедитора. Та докази того що апелянт сплачує заборгованість в рамках виконавчого провадження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції підійшов формально до розгляду подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Не врахував суму боргу той факт що боржник офіційно працевлаштований, а його посадові обов`язки передбачають перетин кордону.

Колегія суддів вважає, що дії боржника ОСОБА_1 не направлені на ухилення від виконання судового рішення, а тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Крім того, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які державний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні в матеріалах справи документи, не вказують на ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї обов`язків судовим рішенням.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги приватного виконавця, адже заявником доведено відсутність факту ухилення від виконання рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні подання приватного виконавця.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року скасувати у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу міста Київ Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана