Провадження № 2/734/356/24 Справа № 734/578/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 травня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Бузунко О. А.,

за участі секретаря Шапки О. О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвоката Гуц Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 3028031 від 25 серпня 2021 року, згідно якого їй було надано позику в сумі 9 200 грн. 00 коп. строком до 24 вересня 2021 року зі сплатою процентів.

09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики № 3028031 від 25 серпня 2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики № 3028031 від 25 серпня 2021 року, перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

Відповідачка не виконала свого обов`язку та не повернула надану їй позику у строки, передбачені договором позики, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики № 3028031 від 25 серпня 2021 року в сумі 46 766 грн. 40 коп., яка складається з 9 200грн. заборгованість за тілом позики; 37 566 грн. 40 коп. заборгованість за відсотками та судовий збір в сумі 3 028,00 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 11 березня 2024 року представник відповідача адвокат Гуц Наталія Миколаївна надала суду відзив, в якому посилається на безпідставність позовних вимог, мотивуючи це тим, що право нараховувати передбачені договором позики та Додатковою угодою № 1 до договору проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором і Додатковою угодою строку кредитування, тобто після 24 жовтня 2021 року, а тому з 25 жовтня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» не мали права нараховувати передбачені договором проценти. На переконання представника позивача, не підлягають до стягнення проценти, нараховані ТОВ «МАНІФОЮ» за період з 25 жовтня 2021року по 13 грудня 2021 року у сумі 10282.42 грн. та проценти, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 09 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року у сумі 9 2460 грн. Позовну вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою визнано частково у сумі 4492,40 грн. Ця сума розрахована як різниця між сумою нарахованих ТОВ «МАНІФОЮ» відсотків за користування кредитом за період з 25 серпня 2021 по 24 жовтня 2021 року (7963.98 - 2471.58 + 5492.40) та сумою погашених відсотків за користування кредитом (3471.58 = 2471,58 + 1000,00).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково суду було подано письмові пояснення позивача та представника позивача, в яких, серед іншого, звернуто увагу суду, що сторони в договорі (п. 3.10 погодили, що позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов договору до дня повернення позики).

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

25 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 3028031.

Згідно п. 2.3.3 договору сума позики - 9 200 грн.

Згідно п. 2.3.4 договору строк позики 30 днів.

Згідно п.п. 16, 17 договору за кожен день понадстрокового користування позикою позикодавець має право нараховувати пеню або відсотки з урахуванням обмежень, передбачених Законом України «Про споживче кредитування».

Згідно з додатковою угодою №1 до договору позики продовжено строк позики до 24 жовтня 2021 року.

09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики № 3028031 від 25 серпня 2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики № 3028031 від 25 серпня 2021 року, перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.ч. 1, 2ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачу було надано позику в сумі 9 200,00 грн., яка за станом на час розгляду справи не повернуто, що визнавалося сторонами. Отже, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 9 200,00 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення процентів за користування позикою, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В п. 3.10 договору позики сторони договору погодили, що позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов договору до дня повернення позики. Тобто, вказаним пунктом договору фактично відтворено положення ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до умов договору позики та додаткової угоди № 1, позика надана до 24 жовтня 2021 року.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16 вказано, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року вказала, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 111).

Згідно п.п 81-87 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача проценти за користування позикою в строк до 24 жовтня 2021 року, відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 4 492,40 грн (проценти за період з 25 серпня 2021 року до 24 жовтня 2021 року, що становить різницю між нарахованими процентами в розмірі 7 963,98 грн та сплаченими в розмірі 3 471,58 грн).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню в розмірі 13 692,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 13 000 грн, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підставі п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, заявка на надання юридичної допомоги, Витяг з Акту про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року. Відповідно до Витягу з Акту про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року заявлена до стягнення сума 13 000 грн. включає: надання усної консультації з вивченням докуменів; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості для подачі до суду.

Дослідивши заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, беручи до уваги клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи характер спірних правовідносин у справі, суд дійшов до висновку про те, що заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн 00 коп.

Щодо інших судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, проте при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в мінімальному розмірі, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 137, 141, 258-259, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 526, 1048 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 3028031 від 25 серпня 2021 року в розмірі 13 692,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»/адреса: 01133, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, /.

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 13 травня 2024 року.

Суддя Олена БУЗУНКО