КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/11958/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8447/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Рейнарт І.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Шролик І.С., у справі за заявою представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Зіміна Максима Вікторовича, стягувач: ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитинку відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання судового наказу в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (а.с. 1-3).

20 вересня 2023 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн. (а.с. 19).

09 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Зіміна М.В. про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати судовий наказ Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року № 756/11958/23 таким, що не підлягає виконанню (а.с. 30-32).

В обґрунтування вимог зазначив, що між сторонами 23 жовтня 2008 року укладено шлюбний договір у пункті 20 якого містяться домовленість, що у разі виникнення спору між щодо виховання та/або матеріального забезпечення життя спільних дітей, сторони укладуть між собою правочин, щодо матеріального забезпечення (виплати аліментів) на виховання та забезпечення життя спільних дітей.

Вказував, що ОСОБА_2 не ініціювала перед ОСОБА_1 питання щодо укладення правочину щодо виплати аліментів на виконання умов договору. Дійсність вказаного шлюбного договору підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, у справі № 756/11951/21.

Крім того, на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва перебуває на розгляді справа № 756/6552/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , провадження у якій зупинено до перебування відповідача на військовій службі.

Вказував, що ОСОБА_1 в добровільному порядку матеріально забезпечує усіх спільних із заявником дітей. За 2022-2023 роки ОСОБА_1 сплатив добровільно ОСОБА_2 на утримання дітей 243 000 грн. Також перераховує кошти на утримання повнолітніх дітей. З урахуванням того, батько добровільно здійснює утримання дитини, вважає, що судовий наказ Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню (а.с. 30-32).

01 лютого 2024 року до суду надійшли заперечення від представника ОСОБА_2 - адвоката Гурневич Н.В., в яких остання просила відмовити в задоволенні вказаної заяви (а.с. 107-111).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року заяву представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Зіміна М.В., стягувач: ОСОБА_2 , про визнання судового наказу виданого Оболонським районним судом м. Києва у справі № 756/11958/23 від 20 вересня 2023 року таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення (а.с. 121-123).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 16 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зімін М.В. направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким визнати судовий наказ Оболонського районного суду міста Києва таким від 20 вересня 2023 року у справі № 756/11958/23 таким, що не підлягає виконанню (а.с. 125-127, 146-148).

В апеляційній скарзі зазначив, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом порушено норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 ЦПК України. Вказував, що за обставинами справи є незрозумілим, які саме порушення, невизнання або оспорення прав стягувача ОСОБА_2 вчинив ОСОБА_1 , враховуючи добровільну оплату ним аліментів, та чи потребували вони судового захисту з огляду на наявність між сторонами спору шлюбного договору, яким встановлені права та обов`язки по утриманню дітей шляхом укладання відповідного договору.

Також, суд першої інстанції, пославшись на положення глави 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, не звернув увагу, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. В даному випадку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , уклавши 23 жовтня 2008 року шлюбний договір, домовились про взаємне припинення зобов`язання по сплаті аліментів один одному, та встановили умови, яким передбачили укладання відповідного договору у разі виникнення спору щодо матеріального забезпечення дітей.

Вказував, що ігноруючи умови шлюбного договору, суд першої інстанції фактично знівелював положення ч. 1 ст. 629 ЦК України, якою встановлено, що договір є обов`язковим до виконання його сторонами, та фактично весь інститут договірного права (а.с. 125-127, 146-148).

16 травня 2024 року до апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Гурневич Н.В., з проханням апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. (а.с. 175-179).

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Зімін М.В.підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Федірко С.А. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 його представник - адвокат Зімін М.В. в суді апеляційної інстанції не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. ОСОБА_2 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Гурневич Н.В. під розписку. Належне сповіщення ОСОБА_2 підтвердила її представник - адвокат Федірко С.А. (а.с. 159-174, 185-189, 196).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 756/7967/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 512 від 21 травня 1999 року (а.с. 5-6).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі № 756/10327/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 серпня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок в дохід держави. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць (а.с. 7-10).

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитинку відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3).

Державним виконавцем Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Духоборовою А.М. видано постанову про закінчення виконавчого провадження № 6641732 від 19 вересня 2023 року, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 756/10327/20 виданого 23 липня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 серпня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 12).

20 вересня 2023 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн. (а.с. 19).

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За положеннями ст. 160 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно з ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (ч. 3 ст. 432 ЦПК України).

Частиною 5 ст. 432 ЦПК України ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, апелянт посилався на те, що між сторонами було укладено шлюбний договір 23 жовтня 2008 року та в п. 20 вказаного договору сторони погодили, що у разі виникнення спору між сторонами щодо виховання та/або матеріального забезпечення життя спільних дітей, вони укладуть між собою правочин щодо матеріального забезпечення (виплати аліментів) на виховання та забезпечення спільних дітей. При цьому, ОСОБА_2 до апелянта з питання про укладення правочину щодо виплати аліментів не зверталась.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2860 (а.с. 37-39).

Відповідно до п. 20 вказаного шлюбного договору сторони домовились, що у разі виникнення спору між сторонами щодо виховання та/або матеріального забезпечення життя спільних дітей, вони (сторона 1 та сторона 2) укладуть між собою правочин щодо матеріального забезпечення (виплати аліментів) на виховання та забезпечення життя спільних дітей (а.с. 28).

Проте, батьками дитини не укладався договір щодо сплати аліментів, а зазначений вище шлюбний договір не позбавляв права ОСОБА_2 звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів (заробітку), адже об`єктивно наявний обов`язок батька утримувати свою дитину.

Також, ОСОБА_1 посилався на те, що на розгляді в Оболонському районному суді перебуває справа № 756/6552/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме ОСОБА_3 .

Проте, вказана обставина не є підставою, передбаченою ст. 432 ЦПК України для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, із змісту заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт проживання дитини разом із матір`ю (стягувачем) на час видачі судового наказу.

Також, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Окрім того, добровільне матеріальне забезпечення дітей не може бути підставою для висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Факт добровільної оплати батьком аліментних платежів на утримання дитини може бути врахований виконавцем при примусовому виконання судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом № 756/11958/23 від 20 вересня 2023 року, виданим Оболонським районним судом міста Києва.

Встановивши, що судовий наказ є чинним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу № 756/11958/23 від 20 вересня 2023 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала районного суду не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення заяви, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 липня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

І.М. Рейнарт

Т.І. Ящук