Провадження №2/447/220/24
Справа №447/118/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

24.06.2024 Миколаївський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві Львівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особах Державної казначейської служби, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури у кримінальному провадженні №0000725,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі.

11.01.2024 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до держави України в особах Державної казначейської служби, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури у кримінальному провадженні №0000725 у розмірі 688700,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.08.2015 слідчим відділом Жидачівського ВП ГУ НП у Львівській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000725 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 24.06.2016 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 29.06.2016 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000725 скеровано до суду для розгляду по суті.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 20.03.2023, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 05.09.2023 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Відтак, цими судовими рішеннями встановлено незаконність щодо нього дій органу досудового розслідування і прокуратури. Позивач перебував під слідством та судом з 04.08.2015 по 08.09.2023, тобто 8 років 1 місяць 5 днів, тобто повних 97 місяців.

Перебуваючи під слідством та судом протягом такого часу позивач зазнав моральної шкоди- глибоких і тривалих душевних страждань через:

- істотну зміну звичного способу життя, пов`язану з участю у кримінальному провадженні та судовому розгляді,

- обмеження у зміні місця перебування і проживання, що створило перешкоду для вивезення (супроводу) дружини з дітьми за кордон, особливо на початку воєнного стану, й поставило під загрозу їх життя і здоров`я,

- обмеження займатися трудовою діяльністю в обраному на власний розсуд місці в Україні та за її межами, що поставило сім`ю в тяжке матеріальне становище, яке станом на цей час не вдалося відновити до належного рівня.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ч.І ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01.01.2024 мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 7 100,00 грн. Розрахунок суми відшкодування моральної шкоди: 97 міс. х 7 100,00 грн. = 688 700,00 грн. Відтак, внаслідок незаконних дій відповідачів позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 688 700,00 грн.

Ухвалою суду від 11.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

26.01.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Державної казначейської служби України Стегнія А.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що казначейство, яке залучено до участі у даній справі, не в змозі в повній мірі використати права учасника справи, а саме відповідача, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Із покликанням на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, вказує, що Казначейство може бути залучено до участі в справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на Казначейство покладено функції з виконання судових рішень у даній категорії справ. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем ОСОБА_1 , представник вказав, що такий розмір є необґрунтовано завищеним, оскільки позивач не навів чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Також зазначив, що до позивача не застосовувались жорсткі запобіжні заходи, такі як тримання під вартою чи домашній арешт.

Окрім того, позивач перебував в якості обвинуваченого з 24.06.2016 по 05.09.2023 (85 місяців та 11 днів), а не з 04.08.2015 по 08.09.2023 оскільки з цієї дати до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину та, як зазначає сам позивач, при цьому здійснювалась перевірка позивача на причетність до кримінальних правопорушень. Таким чином зважаючи на зазначене, твердження позивача про те, що він перебував під незаконним кримінальним переслідуванням 97 місяців чим йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 688700,00 грн, є безпідставним та недоведеним.

31.01.2024 представник Львівської окружної прокуратури прокурор Журавкін А.О. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на таке. Позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення Львівською обласною прокуратурою чи Офісом Генерального прокурора України, фізичного чи психологічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 200000725, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо.

Здійснення процесуальних дій органом досудового розслідування й суду в межах та порядку, передбаченому КПК України, для досягнення завдань кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, з чітким та безумовним дотриманням загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, не може саме по собі заподіювати моральні страждання особі, стосовно якої вони здійснюються, без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень чи його судового розгляду. Навпаки, в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000725 органи прокуратури діяли згідно вимог Кримінального процесуального кодексу України, оскільки будь-які рішення чи дії Львівської обласної прокуратури чи Офісу Генерального прокурора України щодо ОСОБА_1 незаконними в судовому порядку не визнавались і навіть не оскаржувались учасниками кримінального провадження, а ухвалення виправдувального вироку у кримінальному провадженні не може безумовно свідчити про незаконність дій органів прокуратури, які відповідали вимогам, передбаченим нормами ст.ст. 9, 11, 12, 132, 177, 178 КПК України.

Таким чином, недотримання органами досудового розслідування чи прокуратури вимог зазначеної статті у передбачений Законом спосіб не встановлено, а отже відсутні підстави для твердження про незаконність таких дій. З урахування викладеного, за відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що тривале перебування під слідством та судом вплинуло на його психологічний стан, завдало глибоких і тривалих душевних страждань, істотну зміну звичайного способу життя, обмеження у зміні місця проживання, обмеження займатися трудовою діяльністю, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наступне.

Обставини морального переживання позивача не конкретизовані, а описані загальними фразами, що не може слугувати доказом дійсного емоційного стану позивача. Позивач не надає доказів звернення зі скаргами на протиправність дій правоохоронних органів, не зазначає з ким та яким чином порушено його нормальні життєві зв`язки, яким активним громадським життям позивач займався, в чому полягають його негативні переживання, яким чином він проходив реабілітацію, яким активним соціальним життям позивач займався та що саме йому перешкоджало ним займатись, а також яким чином можна встановити, що вищевказані обставини спричинило незаконне переслідування у межах кримінального провадження № 0000725.

Постановлення відносно позивача виправдувального вироку не є свідченням протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а необхідність захисту від обвинувачення не носить об`єктивного характеру. Крім того, якої шкоди позивач зазнав та в чому вона полягала останній не навів. Більше того позивачем, не наведено наскільки істотно був змінений звичний ритм його життя, та як було змінене життя сім`ї тощо. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Презумпція наявності моральної шкоди, у тому числі, у категорії справ про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком.

Зазначив, що строк можливого перебування ОСОБА_1 під слідством та судом необхідно обраховувати з 24.06.2016 (повідомлення про підозру) по 20.03.2023 (винесення вироку Миколаївським районним судом Львівської області), а саме 81 місяць або 6 років 9 місяців.

Стадія кримінального переслідування закінчується прийняттям судом першої інстанції виправдувального вироку. У подальшому оскарженню (перегляду) підлягають самі судові рішення в апеляційному та касаційному порядку. При цьому, з моменту проголошення вироку суду особа набуває статусу виправданої, після чого доведення її невинуватості, процесуальної змагальності зі стороною обвинувачення не відбувається.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість позивачем, як факту заподіяння, так і розміру заявленої до відшкодування суми урахуванням усіх імовірних негативних наслідків, які, на думку позивача, настали у ході здійснення передбачених кримінально-процесуальним законодавством повноважень органів прокуратури в ході досудового розслідування. При цьому стягнення з державного бюджету сум, які належним чином не обґрунтовані, становлять надмірний тягар для державного бюджету.

Оскільки, ОСОБА_1 у межах кримінального провадження №0000725 в порядку ст.208 КПК України не затримувався, під вартою не перебував, будь-який запобіжний захід відносно останнього не застосувався, обшуки в його житлі чи володінні не проводилися та арешт на його майно не накладався, а доводи зазначені у позовній заяві щодо застосування до нього негласних слідчих (розшукових дій) не відповідають дійсності, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

06.02.2024 представник Офісу Генерального прокурора Бублієв Д.О. надіслав на адресу суду відзив, згідно якого вказував, що 04.08.2015 СВ Жидачівського ВП Стрийського ВГІ ГУ НП у Львівській області внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000725 за фактом вчинення крадіжки господарських товарів з проникненням в приміщення магазину в с. Антонівка Жидачівського району Львівської області, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Вказане кримінальне провадження 23.06.2016 об`єднано з кримінальним провадженням № 0001074 від 24.11.2015 за фактом вчинення 24.11.2015 крадіжки електроінструментів з магазину «Електроінструменти», що на АДРЕСА_1 , та з кримінальним провадженням № 0000254 від 17.03.2016 за фактом вчинення крадіжки господарських інструментів 16.03.2016 з магазину «Універсал», що на АДРЕСА_2 .

24.06.2016 слідчим, за погодженням із прокурором, повідомлено про підозру ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та 29.06.2016 обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України скеровано для розгляду до Жидачівського районного суду Львівської області.

В межах об`єднаного кримінального провадження № 0000725 стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 негласні (слідчі) розшукові дії не проводились. Запобіжні заходи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не обирались, в порядку ст. 208 КПК України такі не затримувались.

В подальшому дане кримінальне провадження згідно з рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово скеровувалось за підсудністю до різних судів Львівської та Івано - Франківської областей.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.07.2019 кримінальне провадження № 0000725 про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України в порядку ст. 34 КПК України скеровано до Миколаївського районного суду Львівської області для розгляду по суті.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 20.03.2023 у справі № 443/1127/16, який залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 05.09.2023, визнано невинуватими та виправдано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із недоведеністю у їх діях складу кримінального правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 щодо перебування під слідством та судом з 04.08.2015 до 08.09.2023 є необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні 24.06.2016, тобто відповідно до ст. ст. 42, 276- 279 КПК України щодо останнього розпочато кримінальне переслідування.

Поряд з цим, реабілітуюче рішення щодо ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 532 КПК України набрало законної сили 05.09.2023, тобто з моменту проголошення Львівським апеляційним судом резолютивної частини ухвали, відтак необгрунтованими є доводи, викладені у позові щодо перебування під слідством і судом до 08.09.2023 (дата проголошення повного тексту ухвали).

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 24.06.2016 по 05.09.2023, тобто 86 місяців 12 днів, а не 97 місяців як вказано в позові, а тому й необгрунтованою є сума відшкодування моральної шкоди.

Необхідно врахувати, що досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 тривало 5 днів, решту вказаного періоду, а саме, 86 місяців 7 днів тривав судовий розгляд вказаного провадження.

Також, враховуючи, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, до підозрюваного (обвинуваченого, підсудного) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не застосовувались, ОСОБА_1 жодним чином не був обмежений у вільному пересуванні та реалізації своїх особистих прав та свобод, зокрема, й на працю, підприємницьку діяльність тощо.

Слід зазначити, що стосовно ОСОБА_1 в цей же період здійснювалось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000298 від 12.11.2015 та № 0000013 (перебував під вартою в період з 26.03.2016 до 25.05.2016 та з 26.05.2016 до 27.10.2016), за результатами судового розгляду яких постановлено обвинувальні вироки відповідно Галицьким районним судом Івано - Франківської області від 10.02.2022 та Калуським міськрайонним судом Івано - Франківської області від 12.06.2020. Дані вироки набрали законної сили.

Поряд з цим, СВ Рогатинським ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000298 від 12.11.2015 за фактом вчинення ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_5 12.11.2015, 17.11.2015 та 31.12.2015 крадіжок господарських інструментів та продовольчих товарів з магазинів в смт. Букачівці Рогатинського району Івано-Франківської області, за ч. 3 ст. 185 КК України. Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2022 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визнано винними за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. Даний вирок набрав законної сили 07.06.2022 згідно з ухвалою Івано -Франківського апеляційного суду.

Виходячи з викладеного, безпідставними та надуманими с доводи ОСОБА_1 про те, що він зазнав моральної шкоди - глибоких і тривалих душевних страждань та інших обмежень в реалізації особистих прав та свобод внаслідок здійснення досудового розслідування саме кримінального провадження № 0000725, яке проводилось впродовж 5 днів та запобіжні заходи у якому до нього не застосовувались, негласні слідчі (розшукові) дії не проводились.

В межах вказаного кримінального провадження стосовно фігурантів проводились негласні слідчі (розшукові) дії, обшуки, копії протоколів яких в порядку ст. 93 КПК України були використані як докази у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000725.

Позивач зазначає, що моральна шкода завдана внаслідок порушення закону, яке полягає у наступному: незаконному повідомленні про підозру від 24.06.2016 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; просить відшкодувати моральну шкоду з посиланням на ч. 2 ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

За правилами п. 3 Положення про застосування Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 04.03.1996 № 6/5/3/41 право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Однак ОСОБА_1 не набув права на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яке виникає у випадку повної реабілітації, оскільки вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2022, який набрав законної сили 07.06.2022 згідно з ухвалою Івано - Франківського апеляційного суду, його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень.

Водночас, позивачем необгрунтовано доводи належними та допустимими доказами, зокрема, не долучено жодного судового рішення, яким встановлено факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного проведення інших процесуальних дій. Більше того, під час здійснення досудового розслідування саме кримінального провадження № 0000725 - запобіжні заходи у якому до ОСОБА_1 не застосовувались, негласні слідчі (розшукові) дії не проводились, а відтак ОСОБА_1 жодним чином не був обмежений у вільній реалізації своїх особистих прав та свобод, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

08.02.2024 Миколаївським районним судом Львівської області у складі судді Друзюк М.М постановлено ухвалу про самовідвід, матеріали справи передано до цивільної канцелярії Миколаївського районного суду Львівської області для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2024, судова справа №447/118/24 надійшла у провадження судді Головатого А.П.

12.02.2024 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області справу прийняти до провадження, призначено підготовче судове засідання.

08.04.2024 представник позивача адвокат Герей О.Д. подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 776 000,00 грн. моральної шкоди завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури, оскільки з 01.04.2024 збільшився розмір мінімальної заробітної плати та така згідно ч.1 ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» становить 8000,00 грн.

12.04.2024 представник відповідача Львівська окружна прокуратура прокурор Журавкін А.О. подав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, згідно якого вказав, до доводи позивача щодо визначення у ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» 1 розміру заробітної плати в розмірі 8000,00 грн., яка підлягає відшкодуванню згідно рішення суду є помилковими, оскільки вказаною статтею визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 гривень.

17.04.2024 представник Офісу Генерального прокурора Бублієв Д.О. подав до суду заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, згідно якого вказує, що ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 гривень.

18.04.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Герей О.Д. позовну заяву підтримав та просив таку задоволити, з підстав вказаних у позові. Додатково зазначив, що ним помилково вказано період перебування ОСОБА_1 під слідством з 04.08.2015 по 08.09.2023, замість вірного з 04.08.2015 по 05.09.2023.

Представник відповідачів Львівська окружна прокуратура та Офісу Генерального прокурора Журавкін А.О. в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечував та просив у позові відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду такої.

Суд встановив:

04.08.2015 слідчим відділом Жидачівського ВП ГУ НП у Львівській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000725 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

24.06.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

За результатами досудового розслідування, 29.06.2016 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000725 скеровано до суду для розгляду по суті.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 20.03.2023, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 05.09.2023 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

Оцінка суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, за загальним правилом виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Аналізуючи норми статей 11 та 23 ЦК України, за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно із ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (п.1 ч.1 ст.1 Закону).

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст.1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із п. 4, 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Частинами 5 та 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 750/5383/22 (провадження № 61-5388св23) зазначено таке: «суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, виходив із того, що 26 грудня 2015 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000522, тому з цього часу має обраховуватись строк перебування позивача під слідством та судом, тому такий становить 47 місяців (з 26 грудня 2015 року по 14 листопада 2019 року). Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На підставі системного аналізу наведених норм права Верховний Суд дійшов висновку, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 466/2780/21 (провадження № 61-11787св22) зазначено, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 214/6982/13-ц (провадження№ 61-97св18)).

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), на яку у своєму відзиві покликається представник Львівської обласної прокуратури, межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

В судовому засіданні встановлено, що покликання представника позивача адвоката Герея О.Д. на те, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 04.08.2015 по 05.09.2023, а саме 97 місяців не знайшло свого підтвердження, оскільки кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 тривало з 24.06.2016 (оголошення підозри) по 05.09.2023 (набрання виправдувальним вироком законної сили), а всього 86 місяці 12 днів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку із наведеними вище незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури, він зазнав глибоких і тривалих душевних страждань через істотну зміну звичного способу життя, пов`язану з участю у кримінальному провадженні та судовому розгляді, обмеження у зміні місця перебування і проживання, що створило перешкоду для вивезення (супроводу) дружини з дітьми за кордон, особливо на початку воєнного стану, й поставило під загрозу їх життя і здоров`я, обмеження займатися трудовою діяльністю в обраному на власний розсуд місці в Україні та за її межами, що поставило сім`ю в тяжке матеріальне становище, яке станом на цей час не вдалося відновити до належного рівня.

Здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме притягнення його до кримінальної відповідальності та в подальшому виправдання у зв`язку з недоведеністю його винуватості, свідчить про незаконні дії посадових осіб Львівської обласної прокуратури, які ініціювали вказане провадження.

Загалом кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 тривало більше семи років, протягом цього часу проводились слідчі дії, судовий розгляд вказаного кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанції, що негативно вплинуло на його життя. Були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , останній змушений був доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Разом з тим, не заслуговують на увагу покликання представника Львівської обласної прокуратури у відзиві на те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно виходити із положень частини другоїстатті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі, зокрема з 1 січня - 7 100 гривень, з 01 квітня 8000 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 гривень.

Разом з тим, Бюджетним кодексом України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті6, частині другій статті19, статті130 Конституції України.

Таким чином, ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

З огляду на наведене, враховуючи термін перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом, що становить 86 місяців 12 днів, мінімальний розмір моральної шкоди за один місяць не може бути меншим, ніж 8000 грн., розмір відшкодування становитеме 688 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 688 000 грн, що буде не більш, ніж достатнім, для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призвести до збагачення позивача за рахунок держави.

При визначенні саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наведені вище висновки Верховного Суду, наведені норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також те, що 24.02.2022 відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України і з цього часу в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан. Україна зазнає значних фінансових збитків у зв`язку з воєнними діями, відтак фінансування сектору безпеки і оборони на даний час має визначальне значення для держави Україна. Тому, з огляду на наведене, обов`язок держави відшкодувати громадянину моральну шкоду у невиправдано великому розмірі не може стояти вище від обов`язку держави у захисті незалежності та суверенітету, і ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування.

Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Положеннями п.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Наведене вище свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, слід стягнути на користь позивача 688 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Щодо судового збору, суд приходить до такого висновку.

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи наведене, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а відповідачами є органи державної влади, позов до яких задоволено частково, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури в розмірі 688 000 (шістсот вісімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Львівська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, .

Офіс Генерального прокурора, місцезнаходження: вул. Різницька 13/15, м. Київ, .

Повний текст рішення складено 04.07.2024.

Суддя Головатий А. П.