Провадження № 2/369/709/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/11746/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2017 року позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

06.03.2018 року позивач дозволив своїй донці ОСОБА_3 тимчасово проживати в належній йому квартирі з двома дітьми строком на три роки, тобто до березня 2021 року.

Влітку 2018 року ОСОБА_3 без дозволу позивача вселила в належну йому квартиру свого співмешканця ОСОБА_2 , який проживає в квартирі до цього часу, хоча має інше житло по АДРЕСА_2 і здає його в оренду і там зареєстрований.

Позивач вказує, що ніхто з вище перелічених осіб в квартирі не зареєстрований.

Крім того, позивач вказував, що після вселення в квартиру відповідача ОСОБА_2 , він не ставив питання про його виселення, думав, що донці буде підтримка та допомога від відповідача, але цього не сталося.

Крім того, позивач вказував, що дізнався, що відповідач ніде не працює, а в квартирі він налагодив виробництво міцних алкогольних напоїв, з метою їх збуту. Позивач вказував, що попереджав відповідача про припинення незаконної діяльності, оскільки в квартирі проживають неповнолітні діти, на що відповідач почав ображати та застосовувати фізичну силу.

Крім того, позивач вказував, що на його неодноразові прохання виселитися та звільнити квартиру ніяк не реагує, лише більше влаштовує конфлікти та образи.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

08.08.2023 року відповідач через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, у якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

26.09.2023 року позивач через канцелярію суду зареєстрував відповідь на відзив на позовну заяву, у якій просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

13.10.2023 року відповідач через канцелярію суду зареєстрував письмові пояснення у справі, у яких просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2024 закрито підготовче провадження. Призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2017 року позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

06.03.2018 року позивач дозволив своїй донці ОСОБА_3 тимчасово проживати в належній йому квартирі з двома дітьми строком на три роки, тобто до березня 2021 року.

З 2018 року в належній позивачу квартирі почав проживати ОСОБА_2 , який має інше житло по АДРЕСА_2 .

Доказів, які б спростовували дані факти, матеріали справи не містять.

Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі.

За змістом ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На спростування доказів позивача відповідачем не подано жодного доказу.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідач проти виселення із зазначеної квартири заперечує, хоча не зареєстрований в ній та в родинних відносинах з позивачем не перебуває, чим перешкоджає позивачу, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення задовольнити у повному обсязі.

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2024 року.

Суддя А.В. Янченко