справа №642/7210/23
провадження №2/642/333/24
23 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Ольховського Є.Б.,
за участю секретаря - Прийма Ф.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду, -
Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.12.21 по 31.08.23 в розмірі 51 171,32 грн., абонентську плату в розмірі 205,16 грн. та вартість технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання в розмірі 471,12 грн. вказуючи, що відповідачу на праві власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.06.2005 року за №465 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.07.2005 року №7693364 належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№3-1-:-3-5 загальною площею 43,1 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . 01.10.22 між Відповідачем та КП «ХТМ» було укладено Договір №2998 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з постачання теплової енергії відповідач належним чином не здійснює, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась вказана заборгованість. Позивач просить також стягнути судовий збір.
Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 18.12.23 ОСОБА_1 відомості щодо її реєстрації відсутні.
Оскільки позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, то відповідно до ст. 30 ЦПК України, до цієї категорії позовів, предметом яких є стягнення витрат, пов`язаних з утриманням нерухомого майна, застосовуються правила виключної підсудності , тобто за місцезнаходженням майна.
Така ж правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.24 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач не надавав клопотань про розгляд справи в загальному порядку. Надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить розглядати справу у його відсутність.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, був повідомлений про день та час слухання справи шляхом оголошення про виклик на Судовій владі. Відзиву на позов або клопотань відповідач до суду не подала.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.06.2005 року за №465 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.07.2005 року №7693364 належать нежитлові приміщення 1-го поверху №№3-1-:-3-5 загальною площею 43,1 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі - продажу.
Регулювання відносин по постачанню теплової енергії, що призначена для купівлі - продажу відбувається
Правилами користування тепловою енергією №1198, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007р. (далі- Правила), що конкретизують норми права загального характеру з метою регулювання поведінки суб`єктів правовідносин у певній галузі.
Відповідно до статті 24 ЗУ «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Співробітниками КП «ХТМ» був проведений розрахунок теплового навантаження, відповідно до якого здійснюються розрахунки обсягу фактично спожитої теплоенергії.
01.10.22 між Відповідачем та КП «ХТМ» було укладено Договір №2998 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Договір є чинним.
Відповідно до п.23 Постанови КМ України №1198 від 03.10.2007р. - у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді, що відображено у розрахунку заборгованості.
Даний договір укладався сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
На виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (далі - Закон) Урядом прийнято постанову від 01 вересня2021 року №928 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня2019р. № 808» (далі - Постанова). Законом внесено зміни до Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «;Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «;Про метрологію та метрологічну діяльність».
Згідно з внесеними змінами, змінено концепцію застосування до споживачів комунальних послуг плати за абонентське обслуговування та змінено склад витрат, які включаються до плати за абонентське обслуговування.
Так, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач оплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги.
Зокрема, абонентська плата включає такі витрати: з укладення договору про надання комунальної послуги; з здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами; з нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги; з обслуговування та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Відповідно до Договору, Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця.
У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Абонентська плата нараховується щомісячно, у фіксованому розмірі, з розрахунку на один особовий рахунок з моменту укладання індивідуальних договорів, якщо рішенням органів місцевого самоврядування не зазначене інше.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу У країни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача, складає 51 847,60 грн.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, позовні вимоги КП «Харкові теплові мережі» про стягнення із відповідача заборгованості у сумі 51 847,60 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.13,76-81,133,141,247,263-265,280 ЦПК України, ст.ст.67,68 ЖК України, ст.ст.11,257,267 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -
Позовні вимоги - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський