РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Ворошиловської районної у м.Донецьку ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

06.06.2024 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21 вересня 2007 року її сестра ОСОБА_2 оформила заповіт, яким заповіла все своє майно їй - ОСОБА_1 . В зв`язку з бойовими діями в м. Донецьк вона разом із сестрою ОСОБА_2 переїхали до Києва та мешкали разом. В лютому 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, вона разом із сестрою виїхали з м. Київ до Швейцарії, а саме до доньки сестри ОСОБА_3 . 21 лютого 2023 року сестра померла. 18 травня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. на підставі її заяви заведено спадкову справу № 6/2023 щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 серпня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. звернувся представник позивача ОСОБА_4 та повідомив, що у нього відсутні документи, які посвідчують право власності померлої на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за вищезазначеною адресою. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на рухоме майно та постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії щодо нерухомого майна. В постанові приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. вказано, що інформація щодо реєстрації права власності на вищезазначену квартиру відсутня. На думку позивача, відомості, які зазначені в інформаційній довідці з Державного реєстру права власності на нерухоме майно та в постанові приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. від 30 серпня 2023 року не відповідають фактичним даним. 29 квітня 2024 року ОСОБА_5 приїхала до Києва та привезла оригінали документів на квартиру. Як з`ясувалося у нотаріуса, Міністерство юстиції України не внесло в державний реєстр права власності на нерухоме майно інформацію щодо квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та відомості щодо власників квартири. У зв`язку з чим, просить прийняти та розглянути її позовну заяву до Ворошиловської районної у м.Донецьку ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 107,2 кв.м, житловою площею 78,2 кв.м в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; прийняти та розглянути її позовну заяву до Міністерства юстиції України щодо реєстрації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 107,2 кв.м, житловою площею 78,2 кв.м, в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Представник Ворошиловської районної у м.Донецьку ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.

Представник Міністерства юстиції Українинадав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зміст та обсяг повноважень, закріплених Положенням та чинним законодавством, не включає відновлення Міністерством юстиції України порушеного права Позивача, а отже, у разі задоволення позову, рішення суду може бути виконано будьяким суб`єктом державної реєстрації, окрім Міністерства юстиції України, його структурних підрозділів та територіальних органів. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Міністерство юстиції України не є органом нотаріату, не наділено повноваженнями на вчинення нотаріальних дій, не є органом, який порушив права, свободи або інтереси Позивача та не є суб`єктом вирішення питання щодо реєстрації нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 . Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 відсутні будь-які посилання на законі підстави в яких були визначені порушення його прав саме Міністерством юстиції України. Таким чином, Міністерство юстиції України не може відповідати за дію чи бездіяльність вчинену державним реєстратором (нотаріусом), оскільки такі дії вчиняються останнім самостійно, та відповідно до положень чинного законодавства. Чинним законодавством передбачено відповідальність саме державного реєстратора, що, в свою чергу, виключає наявність такої відповідальності у Міністерства юстиції України. На підставі викладеного, вважаємо, що визначення Міністерства юстиції України у якості відповідача у даній справі є необґрунтованим та безпідставним. У зв`язку з чим просить визнати Міністерство юстиції України неналежним відповідачем у справі.

Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивач і відповідач визнають обставини щодо права власності на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та яка була приватизована 26.04.1993 і станом на 20.02.2023 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , але відповідач, як свідчить зміст листів Міністерства юстиції Українита відзив представника Міністерства юстиції України, не визнає право власності у зв`язку з тим, що документи, які зберігались у Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, що знаходився у місті Донецьк, не були вивезені на підконтрольну Уряду України територію. Також відповідач не спростовує твердження позивача, що Міністерство юстиції України не внесло в Державний реєстр прав власності на нерухоме майно інформацію щодо квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та відомості щодо власників квартири. Міністерство юстиції України зазначає, що права ОСОБА_1 щодо права власності на нерухоме майно порушені, але не вказує хто саме порушив права позивачки, коли та яким чином. Просить задовольнити позовні вимоги та розглянути справу в її відсутності.

Представник Міністерства юстиції України надав заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якому зазначив, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції звертає увагу суду, що Позивачем зазначені листи Міністерства юстиції України «… Міністерства юстиції України, не визнає право власності у зв`язку з тим, що документи, які зберігались у Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, що знаходився у місті Донецьк, не були вивезені на підконтрольну Уряду України територію.», відсутні в матеріалах справи, а також відсутня інформація і в наданому відзиві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо Донецького обласного державного нотаріального архіву, що не дає змоги однозначно тлумачити зазначений зміст у відповіді Позивача. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» місто Донецьк відноситься до тимчасово окупованих територій, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з проведенням активних бойових дій на території міста Донецьк, переміщення Донецького обласного державного нотаріального архіву на територію контрольовану Урядом України та вивезення документів є об`єктивно неможливими, а також доступ до документів, що перебували в провадженні Донецького обласного державного нотаріального архіву відсутній. Зміст та обсяг повноважень, закріплених Положенням та чинним законодавством, не включає відновлення Міністерством юстиції України порушеного права Позивача, а отже, у разі задоволення позову, рішення суду може бути виконано будьяким суб`єктом державної реєстрації, окрім Міністерства юстиції України, його структурних підрозділів та територіальних органів. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Міністерство юстиції України не є органом нотаріату, не наділено повноваженнями на вчинення нотаріальних дій, не є органом, який порушив права, свободи або інтереси Позивача та не є суб`єктом вирішення питання щодо реєстрації нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 . Міністерство юстиції України не може відповідати за дію чи бездіяльність вчинену державним реєстратором (нотаріусом), оскільки такі дії вчиняються останнім самостійно, та відповідно до положень чинного законодавства.

Заяви та клопотання сторін.

Позивач надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.06.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.06.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що згідно заповіту від 21.09.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-448, ОСОБА_2 своїм розпорядження заповіла сестрі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право. Якщо ОСОБА_1 помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунена від права спадкування, все своє майно ОСОБА_2 заповіла дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначений заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі за №43137567, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.

Згідно виписки з реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно заяви від 28.04.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Посольства України у Швейцарській Конфедерації про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72512646 від 18.05.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. 18.05.2023 року було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73787760 від 30.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. 18.05.2023 року було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем у справі є ОСОБА_1 , видано свідоцтво про право на спадщину на кошти, рухоме майно(вклади), яке зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 71165213.

Згідно постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. від 30 серпня 2023 року 18 травня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Т.В. заведена спадкова справа 6/2023 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцем за заповітом на все майно є сестра спадкодавці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 30 серпня 2023 року звернувся ОСОБА_4 , що діє від імені ОСОБА_1 , з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_4 повідомив, що документ, який посвідчував право власності померлої на зазначене нерухоме майно у нього відсутній і тому надати його нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформація щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , відсутня. У зв`язку з чим, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру в будинку АДРЕСА_3 після смерті її сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_4 , загальною площею - 107,2 кв.м, житловою площею 78,2 кв.м належить ОСОБА_2 та її сім`ї на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 26 квітня 1993 року.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 від 26 квітня 1993 року, виданого Фондом комунального майна, посвідченого державним нотаріусом Першої донецької нотаріальної контори, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформація щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , відсутня.

Виходячи з вищевикладеного, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності у встановленому порядку.

Відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до Ворошиловської районної у м.Донецьку ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом обґрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог до Міністерства юстиції України про реєстрацію нерухомого майна суд дійшов до наступного.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно".

Зі змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно.

Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Згідно ст..6 ЗУ Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» система органів та суб`єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Згідно Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.

Згідно ст..8 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» до повноважень Міністерства юстиції України входить: розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; складення протоколів про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; організація роботи з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; приймання рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів до Державного реєстру прав у випадках, передбачених цим Законом; здійснення інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З вищенаведеного вбачається, що Міністерство юстиції України не є органом нотаріату, не наділено повноваженнями на вчинення нотаріальних дій та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відноситься до повноважень контролюючого та методичного органу у цій сфері, жодна посадова особа Міністерства юстиції України не має повноважень на виконання реєстраційних дій

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Водночас позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до ОСОБА_1 , який є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до Міністерства юстиції України про реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають, оскільки пред`явлені до не належного відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1266 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У відповідності до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

гідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Зі змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно.

Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Згідно ст..6 ЗУ Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» система органів та суб`єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав організаційну систему державної реєстрації прав становлять:1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Згідно Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.

Згідно ст..8 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» до повноважень Міністерства юстиції України входить: розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; складення протоколів про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; організація роботи з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; приймання рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів до Державного реєстру прав у випадках, передбачених цим Законом; здійснення інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13,81, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 , до Міністерства юстиції України, місцезнаходження: м.Київ, вул..Архітектора Городецького, б.13, Ворошиловської районної у м.Донецьку ради, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Транспортна, б.2, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 107,2 кв.м, житловою площею 78,2 кв.м в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г. Черков