ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1288/23 Номер провадження 22-ц/814/1757/24Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідачів - адвокат Моторний Ю.С.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Агроекологія» - адвокат Мельникова Дениса Олександровича

на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 18 березня 2024 року, потановлену суддею Шолудько А.В., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Приватного підприємства «Агроекологія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2023 року представник Приватного підприємства «Агроекологія» - адвокат Мельников Д.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом доОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, в якому просив суд: 1) зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні Приватному підприємству «Агроекологія» земельною ділянкою, кадастровий номер 0:00:031:0017, шляхом передачі земельної ділянки, кадастровий номер 0:00:031:0017, Приватному підприємству «Агроекологія» у строкове оплатне користування на підставі договору оренди землі від 16.01.2008 року, укладеного між Приватним підприємством «Агроекологія» та ОСОБА_1 , який зареєстрований Відділом Держгеокадастру у Зіньківському районі 19.07.2010 року за №0, строком на 25 років; 2) зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні Приватному підприємству «Агроекологія» земельною ділянкою, кадастровий номер 0:00:031:0016, шляхом передачі земельної ділянки, кадастровий номер 0:00:031:0016, Приватному підприємству «Агроекологія» у строкове оплатне користування на підставі договору оренди землі від 16.01.2008 року, укладеного між Приватним підприємством «Агроекологія» та ОСОБА_2 , який зареєстрований Відділом Держгеокадастру у Зіньківському районі 23.04.2010 за №76, строком на 25 років.

05.03.2024 року представник Приватного підприємства «Агроекологія» - адвокат Мельников Д.О. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 та/або будь-яким третім особам, у тому числі ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), які діятимуть від імені ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 чи в їх інтересах до набрання законної сили рішення суду по справі, вчиняти будь-які дії щодо користування земельною ділянкою, кадастровий номер :00:031:0016 та :00:031:0017, а саме: провадити на орендованій земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи, у тому числі, але не тільки: збирати врожай, боронувати, дискувати, культивувати, орати, сіяти, вносити будь-які мінеральні чи органічні добрива, засоби захисту рослин, охороняти, перешкоджати виконанню комплексу робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тощо (том 4 а.с. 38-75).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що зі змісту датованих 15.02.2024 року письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 Полтавському апеляційному суду у справі №530/130/21 убачається, що відповідачі визнають вилучення орендованих земельних ділянок у законного орендаря ПП «Агроекологія» на день звернення з цим позовом, створення ними нездоланних незаконних перешкод у користуванні орендованим майном. Крім того, що відповідачі визнають неможливість використання земельними ділянками ПП «Агроекологія», відповідачі визнають і стверджують, що передали земельні ділянки третій особі для використання з метою вирощування сільськогосподарських культур. Зі змісту датованих 14.01.2024 року письмових пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_1 Верховному Суду у справі №530/72/22 убачається, що відповідачі визнають протиправне вилучення земельних ділянок у законного орендаря та протиправне їх використання у 2023 році всупереч волі та інтересам ПП «Агроекологія» для вирощування соняшника. З огляду на початок весняних робіт відповідачі та згадана ними третя особа всупереч чинним договорам оренди землі, дійсність яких презюмується зі змісту постанови Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №530/130/21, розпочнуть використання земельних ділянок, що унеможливіть виконання рішення суду у разі задоволення позову. Станом на день звернення з позовом ПП «Агроекологія» є законним і правомірним користувачем земельною ділянкою, що є предметом заявленого зустрічного позову. Наведене підтверджується матеріалами справи, не заперечується відповідачами та підтверджується наданими відповідачами матеріалами у справі №530/1288/23, №530/130/21, №530/72/22, зокрема, відомостями про державну реєстрацію права оренди на підставі спірного договору оренди землі. На даний час розпочинаються весняно-польові роботи з обробітку земель, у тому числі, й земельної ділянки, яка належить відповідачам на праві власності і передана у користування позивачу на умовах договору оренди землі. Якщо відповідачами та/або третіми особами будуть проведені роботи з обробітку належних позивачам земельних ділянок та засіяно сільськогосподарськими культурами, то між сторонами виникне конфлікт майнових інтересів, що приведе до настання негативних наслідків як для позивача орендаря земельної ділянки у вигляді неотриманих доходів, так і для відповідачів у вигляді витрат понесених при проведенні сільськогосподарських робіт на переданих у користування позивачу земельних ділянках. ПП «Агроекологія» є сільськогосподарським товаровиробником, суб`єктом підприємницької діяльності, основним видом діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», що вбачається з офіційної інформації на сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/. ПП «Агроекологія» протягом усього строку дії спірного договору оренди землі має права вимагати усунення будь-яких перешкод з законного користування земельною ділянкою на підставі чинного договору оренди землі, чинність якого презюмується. Протягом усього строку дії договору оренди землі, що є предметом заявленого спору, позивач належно виконує свої обов`язки орендаря. Наведене не спростовне. Згідно з умовами спірного договору земельна ділянка передається позивачу без встановлення меж в натурі та без розроблення проекту землеустрою. Отже, земельна ділянка перебуває в єдиному сільськогосподарському масиві, що обробляється ПП «Агроекологія», з урахуванням раціональності та економічної доцільності. Згідно зі спірним договором, який є чинним, у позивача наявні грошові зобов`язання перед орендодавцем, які можуть бути виконані лише за умови належного користування предметом договору земельною ділянкою, призначеною для товарного сільськогосподарського виробництва. Інших джерел доходів для виплати орендної плати за спірним договором у відповідача немає. Перешкоджання з боку власника землі у проведенні ПП «Агроекологія» весняних сільськогосподарських робіт на земельній ділянці тягне втрату економічного змісту від тих правовідносин, які ґрунтуються на спірному договорі та створює перешкоду суб`єкту господарювання у виконанні договірних зобов`язань як перед позивачем за первісним позовом, так і перед третіми особами контрагентами позивача за первісним позовом (у т.ч. державним бюджетом із сплати податків) в майбутньому. Отже, вжиття заходів забезпечення зустрічного позову перешкодить унеможливленню невиконання рішення суду в разі задоволення позову, унеможливить завдання явно неспівмірних збитків та забезпечить використання майна за призначенням згідно з чинним договором оренди землі. Вжиття заходів забезпечення позову не впливає на обсяг прав та обов`язків власника земельної ділянки, оскільки договір оренди землі є чинним і його дійсність презюмується, перевірена та встановлена Верховним Судом у справі №530/130/21, постанова від 01.02.2023 року. Права ПП «Агроекологія» як орендаря для володіння та користування земельною ділянкою захищається Законом України «Про оренду землі» в тому самому обсязі, що і права власника, в тому числі, від створення власником перешкод добросовісному землекористувачу (орендарю) від перешкод або загроз перешкоджання у користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення. Вимоги про застосування судом заходів забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами, забезпечують належний стан орендованої земельної ділянки, не впливають можливість виконання судового рішення і не визначають наперед судове рішення по суті, тобто не є тотожними заявленим позовним вимогам.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 18 березня 2024 року узадоволенні заяви Приватного підприємства «Агроекологія» про забезпечення позову у справі №530/1288/23 за позовом Приватного підприємства «Агроекологія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками - відмовлено повністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не є співмірними із предметом спору, який у даному випадку виник між сторонами, і за своїм змістом і способом фактично є вирішенням спору по суті, що відповідно до наведеної норми ч. 10 ст. 150 ЦПК України є неприпустимим. Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд першлї інстанції прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, а вжиття заходів, про які просить заявник, фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті.

В апеляційній скарзі представник Приватного підприємства «Агроекологія» - адвокат Мельников Д.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував істотні обставини справи, неналежно оцінив подані докази, що спричинило ухвалення незаконного судового рішення. Зазначає, що станом на день звернення з позовом ПП «Агроекологія» є законним і правомірним користувачем земельною ділянкою, яка є предметом пред`явленого позову. Водночас, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнають вилучення орендованих земельних ділянок у законного орендаря ПП «Агроекологія» на день звернення з цим позовом, створення ними перешкод у користуванні орендованим майном. Якщо відповідачами та/або третіми особами будуть проведені роботи з обробітку належних позивачам земельних ділянок та засіяно сільськогосподарськими культурами, то між сторонами виникне конфлікт майнових інтересів, що приведе до настання негативних наслідків як для позивача - орендаря земельної ділянки у вигляді неотриманих доходів, так і для відповідачів у вигляді витрат, понесених при проведенні сільськогосподарських робіт на переданих у користування позивачу земельних ділянках. Перешкоджання з боку власника землі у проведенні ПП «Агроекологія» весняних сільськогосподарських робіт на земельній ділянці тягне втрату економічного змісту від тих правовідносин, які ґрунтуються на спірному договорі, та створює перешкоду суб`єкту господарювання у виконанні договірних зобов`язань позивачем і перед відповідачами, і перед третіми особами - контрагентами позивача (в т.ч. державним бюджетом із сплати податків) в майбутньому. Зазначає, що вимога ПП «Агроекологія» про застосування судом заходів забезпечення позову є співмірною із заявленими позовними вимогами, забезпечують належний стан орендованої земельної ділянки, не впливають на можливість виконання судового рішення і не визначають наперед судове рішення по суті, тобто не є тотожними заявленим позовним вимогам. Вважає, що суд першої інстанції помилково та передчасно ототожнив предмет заявленого позову із забороною відповідачам користуватись переданою в оренду річчю. Заявлений негаторний позов за жодних обставин не можна ототожнювати з забороною на користування, а твердження про зворотнє свідчить про глибокий правовий нігілізм незалежно від суб`єкта проголошення такого ототожнення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 26.04.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України, а також поштою (а.с. 143-147 виділених матеріалів), які доставлені до електронних скриньок. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.04.2024 року заява представника ПП "Агроекологія" - адвоката Мельникова Д.О. про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, яка надійшла до суду 17.04.2024 року, задоволена, ухвалено провести судове засідання, призначене на 10-40 год. 15.05.2024 року, та в подальшому у разі необхідності, у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "ВКЗ" (а.с. 142). Представник ПП "Агроекологія" - адвокат Мельников Д.О. у судове засідання у режимі відеоконференції не з"явився. Згідно ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно з наданими представником позивача витягами з Державного реєстру речових прав від 22.11.2023 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 0:00:031:0016 та 0:00:031:0017, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , наявні записи про інше речове право - право оренди, внесені на підставі договорів оренди землі від 16.01.2008 року, укладених між позивачем ПП «Агроекологія» та відповідачами у справі (т. 4 а.с. 69,70).

Представник позивача ПП «Агроекологія»», обґрунтовуючи підстави для застосування забезпечення позову, посилався на те, що земельні ділянки, які перебувають у власності відповідачів, знаходяться у користуванні позивача на підставі договорів оренди земельних ділянок; у зв`язку з початком весняно-польових робіт з обробітку земель відповідачі можуть розпочати сільськогосподарські роботи на належних їм земельних ділянках; а перешкоджання з боку власника землі у проведенні ПП «Агроекологія» весняних сільськогосподарських робіт на земельній ділянці тягне втрату економічного змісту від тих правовідносин, які ґрунтуються на спірному договорі та створює перешкоду суб`єкту господарювання у виконанні договірних зобов`язань як перед позивачем за первісним позовом, так і перед третіми особами контрагентами позивача за первісним позовом (у т.ч. державним бюджетом із сплати податків) в майбутньому; «вжиття заходів забезпечення зустрічного позову перешкодить унеможливленню невиконання рішення суду в разі задоволення позову, унеможливить завдання явно неспівмірних збитків та забезпечить використання майна за призначенням згідно з чинним договором оренди землі».

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача обґрунтовує її тим, що забезпечення позову обраним ним способом направлено на недопущення настання матеріальної шкоди ПП «Агроекологія».

Однак, предметом спору даної цивільної справи є усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом передачі земельних ділянок позивачу у строкове оплатне користування на підставі договорів оренди землі, укладених між позивачем та відповідачами.

Разом з тим, заявником не було вказано обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаних видів забезпечення зустрічного позову призведе до невиконання судового рішення в частині усунення перешкод у користуванні спірними земельними ділянками у разі його задоволення, з врахуванням й того, що у справі №530/1288/23 за позовом ПП «Агроекологія» зустрічний позов не заявлено.

Крім того, у заяві не вказано, які саме явно неспівмірні збитки очікує позивач від проведення на земельних ділянках сільськогосподарських робіт.

Отже, у заяві не вказано, яким чином невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, та не надано жодних доказів на підтвердження доводів заяви, що не дозволяє суду пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачами дій, які призведуть до явно неспівмірних збитків, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Таким чином, наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні заяви.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно з пунктами 2, 4 частини 1 статті 150 ЦПК Українипозов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії; шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які указували б на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи, предметом спору є усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, а саме зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні приватному підприємству «Агроекологія» земельною ділянкою кадастровий номер 0:00:031:0017 шляхом передачі земельної ділянки кадастровий номер 0:00:031:0017 ПП «Агроекологія» у строкове оплатне користування на підставі договору оренди землі від 16 січня 2008 року, укладеного між ПП «Агроекологія» та ОСОБА_1 , який зареєстрований Відділом Держгеокадастру у Зіньківському районі 19 липня 2010 року за №0, строком на 25 років та зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ПП «Агроекологія» земельною ділянкою кадастровий номер 0:00:031:0016 шляхом передачі земельної ділянки кадастровий номер 0:00:031:0016 ПП «Агроекологія» у строкове оплатне користування на підставі договору оренди землі від 16 січня 2008 року, укладеного між ПП «Агроекологія» та ОСОБА_2 , який зареєстрований Відділом Держгеокадастру у Зіньківському районі 23 квітня 2010 року за № 76, строком на 25 років.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві зазначено земельні ділянки з вище вказаними кадастровими номерами. Представник відповідачів - адвокат Моторний Ю.С. апеляційному суду наголосив, що земельні ділянки з такими кадастровими номерами у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні і ця обставина також є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Колегія суддів зазначає, що вочевидь була допущена помилка у кадастрових номерах спірних земельних ділянок, яка може бути виправлена представником позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, й власників.

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів, виходячи зі змісту позовної заяви ПП «Агроекологія», заяви про забезпечення позову та поданих заявником доказів, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 та/або будь - яким третім особам, в тому числі ОСОБА_3 , які діятимуть від імені ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 чи в їх інтересах до набрання законної сили рішення суду по справі, вчиняти будь-які дії щодо користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:031:0016 та :00:031:0017, а саме: провадити на орендованій земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи, у тому, числі, але не тільки збирати врожай, боронувати, дискувати, культивувати, орати, сіяти, вносити будь-які мінеральні чи органічні добрива, засоби захисту рослин, охороняти, перешкоджати виконанню комплексу робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) тощо.

Судом першої інстанції надано належну оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту заяви про забезпечення позову, ПП «Агроекологія» просить суд заборонити ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам, користуватися спірними земельними ділянками, зокрема, здійснювати її обробіток, вирощувати сільськогосподарські культури та/або та збирати врожай.

Колегія суддів звертає увагу на те, що забезпечення позову у такий спосіб не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову, яка закріплена у ч.2 ст. 149ЦПК України - запобігти ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

ПП «Агроекологія» ні у заяві про забезпечення позову, ні в апеляційній скарзі не обґрунтовує, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь які дії з вказаною земельною ділянкою може зашкодити виконанню рішення суду у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову на теперішній час за своїм змістом і способом фактично є вирішенням спору по суті, що відповідно до наведеної норми ч.10 ст. 150 ЦПК України є неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають, оскільки позивачем не наведено обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Агроекологія» - адвокат Мельников Дениса Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 18 березня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов