РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 грудня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 80 160 грн.

Звернення до суду мотивує тим, що у сторін є спільна дитини, яка з дня їх розлучення проживає з позивачем. Відповідач не приймає жодної участі в утриманні своєї дитини, матеріально не допомагає, не несе витрат за навчання, лікування, оздоровлення та розвиток здібностей, на придбання одягу, іграшок, не забезпечує засобами, необхідними для навчання, участі у вихованні не приймає, не цікавиться життям дитини та не виконує жодних із тих обов?язків, які покладені на нього законом як на батька. Аліменти відповідач також не сплачує. Так, загальні додаткові витрати понесені позивачем на навчання та лікування сина становлять 160321 грн., з яких витрати на харчування в школі в сумі 55380 грн., витрати на навчання з математики та англійської мови в сумі 58761 грн., витрати на літній табір в сумі 21500 грн., витрати на лікування в сумі 24680 грн. Дитина постійно потребує лікування, базове (основне) навчання, додаткові навчання та відпочинок. Усе це потребує значних коштів, а враховуючи те, що позивач має на утриманні, окрім сина, батьків та діда, позивач позбавлений можливості в повній мірі цього забезпечити, а тому у відповідності до положень чинного законодавства, відповідач має оплатити половину вказаних витрат.

Ухвалою суду від 31.10.2024 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, проте відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.05.2018 року.

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, розмір додаткових витрат на дитину, в розумінні ст. 185 СК України, повинен обґрунтовуватись відповідними письмовими доказами.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач, посилалася на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, аліменти не сплачує, а також не приймає жодної участі у додаткових витратах на дитину.

Згідно змісту позовної заяви, загальні витрати на харчування дитини у школі позивач понесла у розмірі 55 380,00 грн., витрати на навчання дитини у розмірі 19 336,00 грн. та 39 425,00 грн., витрати на літній відпочинок дитини у таборі у розмірі 21 500,00 грн.

Крім того, 07.01.2024р. у дитини діагностували фімоз, призначивши операцію та лікування. Тільки на день подання даного позову вартість лікування дитини склала 24 680 грн.

За нормами ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як регламентує ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши відповідні докази, які містяться в матеріалах справи відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати позивача на оплату за заняття дитини з репетитором з англійської мови та математики у розмірі 19 336,00 грн. та 39 425,00 грн., не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, оскільки, на думку суду, входить до складу витрат на утримання дитини та аліментних зобов`язань.

Матеріалами справи не підтверджено, що заняття дитини з репетитором є виправданим особливими обставинами, а саме схильності дитини до вивчення англійської мови та математики та її успіхи в цьому, отримання нагород, зайняття призових місць на учнівських олімпіадах.

Щодо відпочинку дитини у літньому таборі, то у справі відсутні докази, щодо наявності у дитини потреби на оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових висновків Верховного суду у постановах від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц, від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц, від 26.09.2018 року у справі №761/6933/17, від 10.01.2019 року у справі № 369/11745/16ц, не відносяться до додаткових витрат наступні: витрати одного з батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка, витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття, витрати позивача на літній відпочинок за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем, витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка.

Суд констатує, що відсутні у справі докази на підтвердження того, що позивач узгодила виникнення та наявність вказаних витрат з відповідачем, тому витрати на навчання дитини у розмірі 19 336,00 грн. та 39 425,00 грн., витрати на літній відпочинок дитини у таборі у розмірі 21 500,00 грн., понесені позивачкою на власний розсуд, в силі вимог ст.185 СК України не можуть вважатися додатковими витратами.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем були понесені витрати на харчування дитини в школі в розмірі 55 380 грн., а тому, в цій частині вимоги позивача, слід вважати необгрунтованими та безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях.

Щодо витрат позивача на лікування дитини у розмірі 24680 грн., суд їх вважає додатковими та належним чином підтвердженими (копією консультаційного висновку уролога; замовлення № від 14.02.2024; замовлення № від 14.02.2024; ?замовлення № від 07.01.2024; замовлення № від 12.02.2024), а тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % цих витрат у розмірі 12340 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 178, 259, 263-265, 268, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 12340 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено: 30.12.2024 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА