Дата документу 24.06.2024Справа № 554/899/24
Провадження № 2/554/2998/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Шевської О.І..,

за участю секретаря судового засідання Яценко Ж.Ю.

позивача ОСОБА_1

представнкиа відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у січні 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 01.07.2023 року відносно нього працівником Відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 було складено протокол ВАВ №948352 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Вказаний протокол був складений за начебто вчинення ОСОБА_1 , дрібного хуліганства. Вказав, що на його думку при складанні даного протоколу працівником поліції не були враховані його заперечення та відсутність доказів вчинення такого правопорушення. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.12.2023 року у справі №545/4143/23 провадження було закрито за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП. Вказана постанова не була оскаржена та набрала законної сили. Зазначив, що незаконними діями працівника поліції ОСОБА_3 йому було завдано моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, душевному пригніченні та переживаннях. Окрім того, зазначає що вказані дії призвели до приниження його честі та гідності, що завдало його авторитету, яким він користується у місці свого проживання, порушено його повсякденне спілкування та сталі буденні зв`язки з односельчанами.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави суду від 30.01.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04.03.2024 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено ссправу до судового розгляду.

Відповідач - ГУ НП в Полтавській області, подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивач зазначає, що моральної шкоди йому завдано внаслідок незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснили адміністративне провадження. Однак не встановлено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Крім того, жодного адміністративного стягнення , передбаченого ст. 173 КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є тотожним з притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.ст.283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який би міг підтвердити сам факт протиправних дій ГУ НП в Полтавській області та жодних доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди.

22.03.2024 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що твердження відповідача, жодним чином або доказами не обґрунтовані, а позовні вимоги не спростовані. Вказав, що закриття справи про адміністративне правопорушення є на його думку доказом неправомірних та незаконних дій працівника поліції відносно нього, що виразилося у прийняття необґрунтованого рішення про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП та безпідставному складанні протоколу про це.

Позивач в судовому засіданні прохав суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі з підстав у ній наведених.

Відповідач в судовому засіданні прохав відмовиити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідачів, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно матеріалів позову встановлено, що 01.07.2023 року відносно ОСОБА_1 працівником Відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 було складено протокол ВАВ №948352 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Вказаний протокол був складений за начебто вчинення ОСОБА_1 , дрібного хуліганства.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.12.2023 року у справі №545/4143/23 провадження було закрито за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП. Вказана постанова не була оскаржена та набрала законної сили.

Як на підстави позову позивач посилається на складання працівником поліції відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок завдання йому вказаними діями моральної шкоди.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №638/14536/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з ГУНП в Полтавській області на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень, завданої неправомірними діями працівника поліції, що виразилася у складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та посилається на Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 14.12.2023 року, якою провадження у справі було закрито за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівником поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 14.12.2023 року, якою провадження у справі було закрито за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення, проте відповідне рішення не свідчить про протиправність дій правоохоронного органу, оскільки працівник поліції діяв в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчать про наявність його вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність працівників поліції не є неправомірними в розумінні закону.

Жодного адміністративного стягнення, передбаченого ст. 173 КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є тотожним з притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.ст.283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 30 000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 , до відповідача про стягнення моральної шкоди належить відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174,1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, м.Полтава,вул.Матвійчука Юліана, 83, .

Суддя О.І.Шевська