Номер провадження: 22-ц/813/4604/24
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року за позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських права та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому позивач просив:

- відібрати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав;

- відібрати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батьків: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав;

- стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на користь та на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на користь та на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В обґрунтування позову зазначено, що до органу опіки та піклування - Пересипської райадміністрації Одеської міської ради зі Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи стосовно невідкладного відібрання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення їх батьківських прав. З наданих документів з`ясовано, що на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі 03.09.2023 від сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , з вікна 8-го поверху випала малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дитина знаходилася вдома з малолітнім братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без дорослих. Мати дітей характеризується сусідами негативно.

Відповідно до довідки № 18085 від 03.09.2023 КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у важкому стані була доставлена в відділення екстреної травматологічної та хірургічної допомоги.

З метою належного реагування на зазначене повідомлення, співробітниками Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно із представниками сектору ювенальної відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області невідкладно був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня».

По приїзду співробітниками з`ясовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з`ясувати на час перебування за адресою не було змоги. Батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зі слів ОСОБА_1 стало відомо, що вона проживає з дітьми за адресою: АДРЕСА_3 , не працює, знаходиться на утриманні своїх батьків, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 розповіла, що її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 03.09.2023 року перебували у бабусі з дідусем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Малолітні діти знаходилися вдома самі, без дорослих, так як бабуся, ОСОБА_7 , пішла до магазину. В ході бесіди ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання, поводилася агресивно, то сміялася, то розповідала про щось стороннє. Батько малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що не проживає з родиною більше року, але спілкується.

Представниками Служби у справах дітей Одеської міської ради обстежено житлово-побутові умови проживання малолітніх дітей у бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1 . З`ясовано, що квартира потребує ремонту, повітря важке, відсутні необхідні меблі. Так, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спить з дідусем на підлозі. Також, стало відомо, що малолітні діти більший час проживають з бабусею та дідусем. Мати не працює, не має чим годувати дітей та привозить їх до своїх батьків.

Дідусь, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначив та написав, що просить влаштувати онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає з ним та його дружиною, ОСОБА_7 , до державного закладу. Мати, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не працює, перебуває на його утриманні. Бабуся дітей, ОСОБА_7 , інвалід II групи, сам він працює і їм важко доглядати за маленькими дітьми. І так сталося, що 03.09.2023 малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , випала з вікна.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги зазначені обставини, вік дитини, бригадою швидкої медичної допомоги малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було доставлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 "Сонечко".

Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження № 430 від 05.09.2023 року «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року у задоволенні позову Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських права та стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що справу було розглянуто без повного та всебічного з`ясування дійсних обставин справи і належної правової оцінки зібраних доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилалась на обставини, які були викладені в позовній заяві.

Скаржник посилається на безвідповідальне ставлення матері, ОСОБА_1 , до здоров`я та життя своїх дітей, яка своїми діями, тобто залишаючи дітей на своїх батьків, які за станом здоров`я та віком, не можуть забезпечить онукам належні умови проживання та догляду, підділа загрозі їх життя. Крім того, зазначено, що відповідачем ОСОБА_9 , при розгляді справи не надано жодного документу, який характеризує його як добропорядну людину та турботливого батька, а відповідачкою ОСОБА_1 не надано документів щодо придатності квартири за адресою: АДРЕСА_4 , для проживання малолітніх дітей. Також, скаржник вважає, що ОСОБА_8 дідусь малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ввів суд в оману, а саме:по-перше, працівники органу опіки та піклування взагалі не були присутні 03.09.2023 року при здійсненні виїзду працівників Служби у справах дітей ОМР та сектору ювенальної відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , де розташована КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», тому не могли чинити тиск на ОСОБА_8 при складанні заяви; по-друге, відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 03.09.2024 року, який складений та підписаний комісією у складі спеціаліста Територіального відділу Служби у справах дітей ОМР, лікаря ШМД та працівника відділу поліції, ОСОБА_8 повідомив, що його донька постійно залишає у них онуків та їм важко впоратися з малолітніми онуками.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 10.12.2024 року на 15:30 год. учасники справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Від представника Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування та представника Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшли заяви, в яких представники просили розглянути справу за відсутності позивача та третьої особи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 10.12.2024 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , незважаючи на окреме проживання, люблять своїх малолітніх дітей, які в свою чергу також прив`язані до батьків. Судом не встановлено обставин, які є перешкодою для залишення дітей під опікою батьків, так само встановлення державної опіки над дітьми не виправдовується станом їх фізичного або психічного здоров`я.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про народження від 18.01.2019 року № 279. Батьком ОСОБА_4 зазначений ОСОБА_10 .

Також, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про народження від 01.02.2022 року № 360. Батьком ОСОБА_5 , зазначений відповідач ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак проживає із малолітніми дітьми за адресою АДРЕСА_3 . Батько дитини ОСОБА_2 з родиною не проживає.

03.09.2023 року від сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення до Служби у справах дітей Одеської міської ради про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , з вікна 8-го поверху, випала малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 Дитина знаходилася вдома з малолітнім братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без дорослих.

Відповідно до довідки № 18085 від 03.09.2023 КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , була доставлена у відділення екстреної травматологічної та хірургічної допомоги, та госпіталізована до відділення.

Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_4 від 03.09.2023 року, обстежено житлово - побутові умови проживання малолітніх дітей у бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що дитина ОСОБА_4 здоровий. Дідусь повідомив, що донька постійно залишає у них онуків. Їм важко впоратися, малолітня онука випала з вікна 8-го поверху, наразі в лікарні у важкому стані. Дитина випала з вікна, коли діти була вдома удвох. Бабуся дітей залишила самих вдома, мати вчора залишила дітей на них. Бабуся дітей, ОСОБА_7 , інвалід 2 групи, дідусь працює, рідко буває вдома. Дитина спить з дідусем на полу, ліжко відсутнє.

Заявою від 03.09.2023 року начальнику Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_8 просить влаштувати онука ОСОБА_4 , який проживає із ним, та його дружиною. Мати дитини не працює, перебуває на їх утриманні. Його дружина інвалід 2 групи, він працює, важко доглядати двох дітей.

Матеріали справи містять пояснення від 03.09.2023 року, відібрані від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно яких:

- ОСОБА_2 пояснив, що не проживає з родиною біля року, спілкується із донькою, приходить в гості, допомагає як виходить. Коли він був на базарі, йому повідомили що його донька випала з вікна, він відразу побіг додому, а потім разом із матір`ю в лікарню.

- ОСОБА_1 пояснила, що проживає з дітьми за адресою: АДРЕСА_3 . На вихідні приїхала разом із дітьми до батьків, та залишила дітей на ніч. ІНФОРМАЦІЯ_8 зателефонував батько і розповів, що її донька випала з вікна, коли бабуся пішла до магазину, а він був на роботі. Діти залишилися самі. Зі слів ОСОБА_1 вона не працює, її утримують батьки. Вона не вживає наркотичні та алкогольні речовини.

Згідно Акта обстеження житлових умов від 03.09.2023 року, за адресою: АДРЕСА_5 , квартира двох кімнатна, потребує ремонту. В наявності ліжко де спить бабуся, маленьке дитяче ліжко в одній кімнаті, в іншій кімнаті дідусь з онуком сплять на підлозі. повітря важке, відсутні необхідні меблі. Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спить з дідусем на підлозі. Малолітні діти більший час проживають з бабусею та дідусем. Мати не працює, не має чим годувати дітей та привозить їх до своїх батьків.

Малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було доставлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 "Сонечко" 03.09.2023 року, що підтверджується листом КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 "Сонечко" Одеської місткої ради від 04.09.2023 року № 855.

Клопотанням від 04.09.2023 року № 08/8679 Служба у справах дітей Одеської міської ради звернулась до Голови Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про невідкладне відібрання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав.

Згідно розпорядження Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 05.09.2023 року №430р: відібрано малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав.

Листом КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» від 08.09.2023 року №104320-с, адресованим на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була госпіталізована до відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Доставлена бригадою швидкої медичної допомоги у зв`язку з падінням з 8-го поверху. Діагноз: Кататравма. Важка поєднана краніо-торако-скелетна травма. Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступнею. Пластинчатий субдуральний крововилив в лобній та скроневій області зліва. Лінійний перелом лівої тім`яної кістки з розповсюдженням на потиличну кістку, піраміду правої скроневої кістки, основу ЗЧЯ. Забій S7, S8 правої легені та S6, S9, S10 лівої легені. Переломи верхньої гілки лівої лонної кістки. Множинні забої, садна тулуба, кінцівок.

Згідно листа Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 від 26.12.2023 року №60.7/3401, слідчим відділенням проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000611 від 04.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України (злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною), відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно листа КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» Одеської міської ради від 12.01.2024 року №27, мати дітей ОСОБА_1 приходила до будинку дитини декілька разів, надавала документи для оформлення перепустки, але оскільки відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальну справу, та відповідно до рекомендацій психолога, їй не було надано дозвіл на відвідування дітей, до з`ясування всіх обставин. 06.09.2023 року мати передала дітям йогурт, банани та сік. 19.10.2023 року мати передала дітям солодощі, іграшки та одяг. 11.01.2024 року матері було надано перепустку на відвідування дітей, в цей же день мати спілкувалася зі своїми дітьми. Батько відвідував свою доньку 30.11.2023 року та 21.12.2023 року. Дітей періодично відвідують бабусі з боку матері, та з боку батька.

Випискою КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 від 25.09.2023 року підтверджується, що малолітня соматично здорова.

Випискою КНП «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 від 27.09.2023 року підтверджується, що малолітній соматично здоровий.

Відповідачем ОСОБА_1 надано суду медичні документи в підтвердження того, що як малолітній ОСОБА_4 , так і малолітня ОСОБА_5 , перебували на медичному обліку, були щеплені за встановленим графіком.

Колегія суддів виходить з наступного.

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (стаття 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами законів України.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини четвертої статті 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2018 року у справі "Лазоріва проти України" основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. Додатково можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній "повазі" до сімейного та/або приватного життя. Проте межі між позитивними та негативними обов`язками держави за цим положенням не можна визначити з достатньою точністю. Застосовні принципи, тим не менш, є подібними. У обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства у цілому, при цьому певне значення мають цілі другого пункту статті 8. У обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частин першої та другої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Згідно із частиною п`ятою статті 170 СК України положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 308/12188/18 вказав, що "основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток".

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України").

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України).

Звертаючись до суду з позовом, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконують своїх обов`язків щодо виховання дітей та на безвідповідальне ставлення матері до здоров`я та життя своїх дітей, яка своїми діями, тобто залишенням дітей на своїх батьків, які за станом здоров`я та віком, не можуть забезпечить онукам належні умови проживання та догляду, підділа загрозі їх життя і здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2023 року від сектору ювенальної превенції відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення до Служби у справах дітей Одеської міської ради про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , з вікна 8-го поверху, випала малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дитина знаходилася вдома з малолітнім братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без дорослих.

Заявою від 03.09.2023 року начальнику Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_8 , дідусь малолітніх дітей, просить влаштувати онука ОСОБА_4 , який проживає із ним, та його дружиною. Мати дитини не працює, перебуває на їх утриманні. Його дружина інвалід 2 групи, він працює, важко доглядати двох дітей.

Однак, судом першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , який пояснив що 03.09.2023 року зранку пішов на роботу, з малолітніми дітьми залишилась його дружина. Діти попросила морозива, тому його дружина пішла до магазину, дітей залишила самих, коли повернулась побачила, що ОСОБА_11 грається, а ОСОБА_12 не було, коли вона увійшла на кухню, то побачила відкрите вікно, і зрозуміла що сталося, одразу побігла на вулицю, викликали швидку. Його онуки не проживали з ними постійно, вони проживали із матір`ю ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 . Іноді донька привозила онуків, тоді вони їй допомагали. Заяву від 03.09.2023 року про влаштування онука ОСОБА_11 до Служби він писав під певним тиском зі сторони працівників органів опіки, які йому повідомили, що у будь-якому випадку заберуть онука, він перебував у шоці від тієї події що сталася з онукою. Його донька гарна мати, піклується про дітей, слідкує за їх здоров`ям, враховуючи вік дітей, вона не має можливості працювати повний робочий день. Він допомагає доньці матеріально. Батько ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , по мірі можливості допомагає утримувати свою доньку.

Таким чином, викладене батьком відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 у заяві від 03.09.2023 року, яку він писав одразу після події із малолітньою ОСОБА_5 , спростовано ним же у судовому засіданні суду першої інстанції, де останній був допитаний в якості свідка.

Відповідно до пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок, у редакції чинній на час винесення розпорядження про відібрання дитини), якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень.

У разі виявлення (підтвердження) за результатами оцінки рівня безпеки дитини фактів безпосередньої загрози її життю або здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки дитина може бути невідкладно направлена до закладів охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з нею або тимчасово влаштована відповідно до пункту 31 цього Порядку.

Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення.

На підставі пункту 2 статті 170 СК України та пункту 8 Порядку Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла розпорядження від 05.09.2023 року №430р про відібрання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав.

Дослідивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції установив, що згідно листа Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 від 26.12.2023 №60.7/3401, слідчим відділенням проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 від 04.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України (злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною), відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із тим, проведення досудового розслідування, не свідчить про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, вирок суду з приводу події що сталася 03.09.2023 року із ОСОБА_14 відсутній.

Доводи апеляційної скарги фактично засновані лише на події, що сталася із малолітньою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 , під час перебування її за місцем проживання батьків відповідачки ОСОБА_1 , а також факт того що за місцем мешкання бабусі та дідуся існують неналежні умови для проживання малолітніх дітей.

Матеріали справи містять пояснення від 03.09.2023 року, відібрані від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно яких:

- ОСОБА_2 пояснив, що не проживає з родиною біля року, спілкується із донькою, приходить в гості, допомагає як виходить. Коли він був на базарі, йому повідомили що його донька випала з вікна, він відразу побіг додому, а потім разом із матір`ю в лікарню.

- ОСОБА_1 пояснила, що проживає з дітьми за адресою: АДРЕСА_3 . На вихідні приїхала разом із дітьми до батьків, та залишила дітей на ніч. ІНФОРМАЦІЯ_8 зателефонував батько і розповів, що її донька випала з вікна, коли бабуся пішла до магазину, а він був на роботі. Діти залишилися самі. Зі слів ОСОБА_1 вона не працює, її утримують батьки. Вона не вживає наркотичні та алкогольні речовини.

Водночас доказів вини відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у події, що сталася із малолітньою ОСОБА_5 03.09.2023 року - випала з вікна 8 поверху, суду не надано. На час події малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували за місцем проживання батьків своєї матері: АДРЕСА_5 , бабуся ОСОБА_7 тимчасово відлучилась до магазину, залишивши дітей в квартирі без нагляду. Ні матір, ні батько, на час події, не перебували в квартирі АДРЕСА_6 .

Батько із сім`єю на той час близько року не проживав, періодично відвідував свою доньку, а мати залишила дітей своїм батькам, лише за день до події, яка відбулась із малолітньою ОСОБА_5 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем взагалі не надано доказів та не обґрунтовано підстав для відібрання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від батька ОСОБА_2 .

Окрім того, за наявними в матеріалах справи доказами, обстеження умов для проживання малолітніх дітей проводилося за місцем мешкання дідуся та бабусі малолітніх дітей, за адресою: АДРЕСА_1 , де вони іноді перебували. За місцем їх постійного мешкання із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , обстеження умов для проживання малолітніх дітей не проводилося, а тому неможливо дійти висновку про те, що діти постійно перебували та проживали у неналежних для них умовах, тобто позивачем не доведено таких обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, посилаючи на невідповідність житлових умов квартири для проживання малолітніх дітей та на неналежне виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх обов`язків щодо виховання дітей, не надала жодних доказів на підтвердження зазначеного, відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Разом с тим, посилання скаржника на те, що такі докази не надано відповідачами при розгляді справи, колегія суддів відхиляє, оскільки тягар доведення заявлених позовних вимог лежить саме на позивачі.

Аргументи скаржника на безпідставну відмову у задоволенні позову в частині відмови у відібранні дітей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки при розгляді справ щодо відібрання дітей від батьків суди насамперед мають виходити з інтересів саме дитини, дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, з чого відповідно і виходив місцевий суд при ухваленні рішення у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Доказів про притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП матеріали справи не містять.

Разом із тим, як було встановлено під час судового розгляду, згідно листа Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 від 26.12.2023 №60.7/3401, слідчим відділенням проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 від 04.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України (злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною), відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суду не надано доказів того, що за результатами проведення досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, відносно ОСОБА_1 , судом винесено вирок про притягнення останньої до кримінальної відповідальності.

За вказаних обставин, сам факт проведення досудового розслідування не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

Встановивши обставини у справі та правовідносини, які склалися між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, за наявними в матеріалах доказами, про відсутність підстав для відібрання у відповідачів дітей без позбавлення їх батьківських прав.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, то позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітніх дітей, які є похідними від позовних вимог про відібрання дітей від батьків, також не підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.12.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова