Справа № 352/2181/23
Провадження № 22-ц/4808/1666/24
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

30 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А., Луганської В.М. щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів в межах розгляду об`єднаної цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Системою автоматизованого розподілу справ здійснено розподіл даної справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 року по справі №352/2181/23, провадження №22-ц/4808/1666/24 визначено колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Мальцева Є.Є., судді: Девляшевський В.А. , Луганська В.М.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року справу призначено до розгляду на 14 січня 2025 року о 11:00 год.

30 грудня 2024 року від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відвід суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А. та Луганської В.М. в обґрунтування якої посилається на те, що подану ним попередню апеляційну скаргу у цій же справі № 352/2181/23 на ухвалу Тисменицького районного суду від 05 червня 2024 року, провадження № 22-ц/4808/1407/24 розглядала колегія в цьому ж складі суддів.

Заявник вказує, що ним неодноразово подавались заяви про відвід даної колегії при розгляді апеляційної скарги на ухвалу Тисменицького районного суду від 05 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно. Однак стверджує, що всі його аргументи про відвід колегія суддів ігнорувала, демонструючи зацікавленість при розгляді справи. Крім того зазначає, що дані судді неодноразово вже приймали незаконні рішенні в його спорах з ОСОБА_2 саме на користь ОСОБА_2 , які переглядались Верховним Судом та були скасовані.

Таким чином, заявник стверджує, що під час автоматичного розподілу апеляційної скарги на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року було порушено порядок визначення суддів для розгляду справи, з метою недопущення участі у розгляді справи інших суддів. ОСОБА_1 допускає, що було можливим втручання в автоматизовану систему розподілу справ.

Зазначає, що з метою гарантування неупередженого та об`єктивного розгляду даної справи, а також для забезпечення довіри учасників справи до судових рішень, вважає, що наявні підстави для відводу суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А. та Луганської В.М.

Порядок вирішення заявленого відводу судді визначений статтею 40 ЦПК України.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (частина 8 статті 40 ЦПК).

Перевіривши матеріали справи, дослідивши заяву про відвід судді в контексті наведених в ній доводів та врахувавши вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення відводу немає.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Стаття 37 ЦПК України передбачає недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, що є підставою для відводу (самовідводу) судді, у випадках, якщо суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, підставою для відводу зокрема є те, що скаржник має сумніви в об`єктивності, неупередженості та безсторонності суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А. та Луганської В.М. через те, що в них вже сформована думка відносно справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, в якій ним оскаржується ухвала Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, оскільки цією ж колегією суддів розглядалась апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2024 року про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Частиною 4 статті 36 ЦПК передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше. Заявником у заяві про відвід не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А. та Луганської В.М. у розгляді даної цивільної справи.

Щодо доводів заявника про порушення порядку визначення складу суду та можливе втручання в автоматизований розподіл справ колегія суддів зазначає наступне.

У частині першій та другій статті 33 ЦПК України передбачено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою суддя-доповідач.

Так, відповідно до п. 2.3.1., 2.3.2. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням ради суддів України № 25 від 02.04.2015 (далі Положення), розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: 1) автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; 2) пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; 3) розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; 4) визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); 5) повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Судові справи підлягають автоматизованому розподілу між суддями, які мають на момент автоматизованого розподілу судових справ повноваження для здійснення процесуальних дій (2.3.22. Положення).

Якщо судова справа підлягає розгляду (перегляду) колегією суддів, при автоматизованому розподілі судових справ автоматизованою системою в місцевому суді визначається головуючий суддя, а в судах апеляційної та касаційної інстанцій - суддя-доповідач із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності).

Після визначення судді-доповідача (головуючого судді) автоматизованою системою визначається склад колегії суддів із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 33 ЦПК України результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

У частині п`ятнадцятій статті 33 ЦПК України встановлено, що протокол має містити такі відомості: 1) дата, час початку та закінчення автоматизованого розподілу; 2) номер судової справи, категорія та коефіцієнт її складності, імена (найменування) учасників справи; 3) інформація про визначення списку суддів для участі (підстави, за яких судді не беруть участі) в автоматизованому розподілі; інформація про визначення судді, судді-доповідача; 4) підстави здійснення автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу); 5) прізвище, ініціали та посада уповноваженої особи апарату суду, відповідальної за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Таким чином, законом передбачено процедуру щодо розподілу справи та визначення судді чи колегії судів для її розгляду, суддя чи колегія суддів у вказаному процесі участі не приймають.

У даній справі склад колегії суддів визначено системою автоматизованого розподілу судової справи між суддями, як це передбачено процесуальним законом, що підтверджується відповідним протоколом. Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо порушення порядку визначення судді для розгляду справи, що відповідно до пункту 4 статті 36 ЦПК України є підставою для відводу суддів, Сеньківим В.М. суду не надано.

Таким чином, передбачених ст. 36, ст. 37 ЦПК України підстав, за яких судді Мальцева Є.Є., Девляшевський В.А., Луганська В.М. не можуть розглядати цю справу і підлягають відводу, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для задоволення відводу суддям.

Відповідно до ч 3 ст 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А. та Луганської В.М.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мальцевої Є.Є., Девляшевського В.А. та Луганської В.М. передати на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська