Справа № 309/5180/22
Провадження № 2/309/980/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді : Савицького С.А.

за участю секретаря судових засідань : Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Лабанц Олена Юріївна про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт вчинений 13.07.2018 р. за реєстровим № 525 від імені його матері ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Лабанц О.Ю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він являється сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Батькам позивача на праві власності належала земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1 загальною площею 0,0644 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, що підтверджується Державним актом від 11.07.2008 року.

26.08.2008 року батьки подарували вказану земельну ділянку позивачу, що підтверджується Договором дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №4220.

19.09.2018 року позивачем зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №139058006 .

На вказаній земельній ділянці розташований одноповерховий, трикімнатний житловий будинок житловою площею - 40,8 м.кв. та загальною площею - 70.3 м.кв. До будинку відносились господарські побудови і споруди: ганок бетонний, вбиральня з дошки, ворота, огорожа.

Зазначений будинок належав матері позивача на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО Король О.Ю. від 29.08.2008 року за реєстровим №4257.

За життя мати позивача склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде їй належати на день смерті і на що згідно із законом матиме право позивачу, що підтверджується заповітом від 16.12.2008 року, посвідченого державним нотаріус Хустського PНO Шкробинець Й.Й за реєстровим №2-304 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Хустським РВ ДРАЦС Головного управління юстиції в Закарпатській області.

Згідно довідки, виданої 27.05.2019 року виконавчим комітетом Хустської міської ради, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З нею на день смерті за вказаною адресою був зареєстрований син - ОСОБА_1 . Після смерті матері, ОСОБА_3 (далі-відповідач), повідомив позивача, що житловий будинок є його приватною власністю, оскільки мати позивача ніби то, склала на його ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Хустського РНО Лабанц Оленою Юріївною та він прийняв спадщину.

У зв`язку з вказаною інформацією представником позивача адвокатом Гаврилець М.Б. було подано запит до нотаріуса від 05.05.2022 року, в якому останній просив надати інформацію на підставі яких правовстановлюючих документів здійснювалося відчуження будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого була ОСОБА_4 , розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,0644 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка на підставі Договору дарування №4220 належить ОСОБА_1 , який являється сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також надати копію відповідного правочину.

Разом з тим, третьою особою інформацію не надано.

Позивачу незрозуміло, чому мати залишила на випадок своєї смерті Заповіт посвідчений 13.07.2018 року за реєстровим №525, на ім`я відповідача, адже вона бажала передати у спадок житловий будинок позивачу, підтвердженням чого є зокрема перший заповіт від 16.12.2008 року за реєстровим N?2-304 на ім`я позивача.

Вищезазначене дає підстави сумніватися у справжності підпису ОСОБА_4 на Заповіті посвідченому 13 липня 2018 року за реєстровим №523.

Позивач вважає, що вказаний Заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей Заповіт не був підписаний ОСОБА_4 та не відповідає волі Спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання цього Заповіту недійсним.

За життя ОСОБА_4 говорила, що весь будинок хоче залишити після смерті позивачу, про що неодноразово розповідала самому позивачеві, родичам та друзям, тому є всі підстави вважати, що напис і підпис на заповіті не є підписом Спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на Заповіті. Також те, що напис та підпис ОСОБА_4 на Заповіті точно буде відрізнятися від дійсного підпису та почерку Спадкодавця.

Зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , допитаний як свідок, пояснив, що його мати ОСОБА_4 була повністю дієздатна. Вона сама їла, була спроможна читати і писати, сама підписувалася на документах. Вона сама розписалася за отримання паспорту громадянина України, виготовленого після втрати нею документів.

Представник позивача адвокат Михайлюк О.В. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Третя особа: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Лабанц О.Ю. подала до суду клопотання, згідно якого просить справу розглянути без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує та просить в позові відмовити в повному обсязі, оскільки підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. Посилається на наведені в клопотанні обставини. В клопотанні зазначає про те, що вказаний в позовній заяві заповіт, складений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом 13.07.2018 року за реєстровим №524 на особисте прохання та зі слів ОСОБА_4 записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів вірно, прочитаний нею, заповідачем вголос та за її проханням, у присутності нотаріуса підписаний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки гр. ОСОБА_4 , у зв`язку з похилим віком не могла власноручно підписати заповіт, на її прохання, за її дорученням, в її та нотаріуса, присутності текст заповіту згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України підписано гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Громадянці ОСОБА_6 , роз`яснено, що вона є особою, яка підписує заповіт замість заповідача і, відповідно до статті 1255 Цивільного кодексу України, вона не має права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту та його змісту, а також стаття 8 Закону України «Про нотаріат» про те, що вона є особою, залученою для вчинення нотаріальної дії, якій стало відомо відомості, що становлять нотаріальну таємницю і на неї поширюється обов`язок дотримання нотаріальної таємниці;

У зв`язку з похилим віком та станом здоров`я (хвороба ніг) заповідача, та неможливістю дістатись до приміщення, що є робочим місцем нотаріуса, на її особисте прохання заповіт складено, підписано та посвідчено вдома, за місцем реєстрації та проживання заповідача, за адресою: АДРЕСА_1 .

Необхідність дотримання встановлених законодавством процедур і правил не розглядалася нею як обмеження її прав за умови їх доброчесного і своєчасного виконання, волевиявлення було вільним, усвідомленим і відповідало її внутрішній волі;

Правові наслідки вчинення даної нотаріальної дії, а саме посвідчення вказаного заповіту, їй були відомі, а саме: при особистому спілкування вона розповідала про свого сина, скаржилася, що той залишив її хвору, саму без догляду, без ліків і їжі, і усвідомлювала, що будинок заповідає іншому громадянину, який за нею доглядає, купує їй їжу, ліки тощо.

Нотаріус стверджує, що посвідчення заповіту відбувалося з додержанням вимог чинного законодавства України щодо складання, посвідчення та підписання вказаного заповіту, зміст заповіту відповідає волі заповідача, що підтверджується наданими документами ( довідкою та консультативним листом, про те, що заповідач на день вчинення заповіту усвідомлювала свої дії і могла керувати ними), підписаний та посвідчений відповідно до всіх вимог чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_7 у своїх поясненнях у судовому засіданні пояснила, що на прохання ОСОБА_1 , який проходить службу в лавах ЗСУ, вона здійснювала догляд за його матір`ю. ОСОБА_4 їла сама, своїми руками тримала ложку, читала сама, брала Біблію і сама молилася.

Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4 №14/2019, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 23.05.2024 року Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області .

За життя, 26.08.2008 року батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подарували земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 загальною площею 0,0644 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується Договором дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №4220.

19.09.2018 року позивачем зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №139058006 .

На вказаній земельній ділянці розташований одноповерховий, трикімнатний житловий будинок, який належав матері позивача на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО Король О.Ю. від 29.08.2008 року за реєстровим №4257.

За життя мати позивача склала заповіт від 16.12.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Хустського PНO Шкрьобинець Й.Й за реєстровим №2-304 , яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде їй належати на день смерті і на що згідно із законом матиме право позивачу.

29.05.2019 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . На підставі заяви позивача була заведена спадкова справа №14/2019.

13.07.2018 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Лабанц О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №525, згідно якого все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, а також всього того, що згідно із законодавством України може бути успадкованим, в повному обсязі, заповіла ОСОБА_3 .

З тексту заповіту вбачається, що вказаний заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_4 . У зв`язку з похилим віком ОСОБА_4 за її дорученням, у її та нотаріуса, присутності текст заповіту підписано ОСОБА_6 .

Повідомленням приватного нотаріуса від 06.07.2020 року за вих.№238/02-14 ОСОБА_1 повідомлено, що наданий позивачем заповіт скасований новим заповітом, складеним заповідачем пізніше, і право на спадкування згідно ст.1223 ЦК України має лише особа,визначена у новому заповіті.

17.09.2020 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу Хустського районного нотаріального округу Лабанц О.Ю. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді Хустського відділу ГУ ДМС у Закарпатській області згідно відомостей ЄІАС УМП за отримання паспорта громадянина України у 2019 році у вигляді ID картки розписалася ОСОБА_4 у відділенні Державної міграційної служби України м.Хуст.

Згідно відповіді Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги на адвокатський запит від 26.01.2020 року №95/03-11 зі слів сімейного лікаря ОСОБА_8 щодо пацієнтки ОСОБА_4 , хвора не зверталася з ревматоїдним артритом, інсультом, поліартритом, інформацією на рахунок виписок сімейний лікар не володіє.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною першою статті 1223ЦК України право на спадкування мають особи,визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Згідно з ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним заповіту, оформленого від імені його матері ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , покликається на відсутність вільного волевиявлення матері на вчинення такого правочину та не відповідало її дійсній волі, з огляду на те, що у заповіті відсутній підпис заповідача, а підписаний від її імені сторонньою для неї особою, крім того не дотримано вимог форми заповіту та порядку його посвідчення, у заповіті відсутні будь-які відомості, яка саме хвороба чи вада перешкоджала заповідачу підписати заповіт особисто.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно приписів ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Так, у постанові Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) викладено висновок щодо застосування ч. 2 ст. 1257 ЦК та вказано, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Частина 3 статті 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Згідно із частиною третьою статті 45 Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її та в нотаріуса присутності цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочину за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц наголошено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Відповідно до заповіту від 13.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Лабанц О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 525, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, на що вона за законом буде мати право, а також всього того, що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі заповіла ОСОБА_3 .

Згідно тексту заповіту, у зв`язку із похилим віком заповідача ОСОБА_4 , за її дорученням та у присутності приватного нотаріуса текст заповіту підписано ОСОБА_6 .

Відтак, у тексті заповіту ОСОБА_4 , особистий підпис заповідача ОСОБА_4 відсутній.

У відповідності до ч. 1 Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи,яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Відомості про ініціювання питання оформлення заповіту саме заповідачем ОСОБА_4 та яким чином було встановлено дійсне волевиявлення останньої відсутні.

Згідно ч. 5 Глави 9 Порядку якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Стаття 69 ЦПК України визначає, що свідком може бути кожна особа,якій відомі будь-які обставини,що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що передбачає певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В частині, що стосується порядку посвідчення оспорюваного заповіту, суд звертає увагу також на таке.

Нормою ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина четверта статті вказує, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

За змістом пунктів 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинен бути сурдоперекладач.

Відповідно до пункту 3 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Також як зазначає Верховний Суд, принцип свободи заповіту передбачає собою також допущення посвідчення заповіту при свідка, тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт.

Згідно тексту оспорюваного у вказаній справі заповіту, у зв`язку із похилим віком заповідача ОСОБА_4 , заповіт підписано ОСОБА_6

Всупереч вимогам ч. 4 ст. 207 ЦК України, заповіт, окрім загального покликання на похилий вік ОСОБА_4 , не містить зазначення будь-яких конкретних причин, що очевидно перешкоджали заповідачу особисто підписати правочин.

Посилання нотаріуса в письмовому поясненні на встановлену неможливість заповідача ОСОБА_4 власноручно підписати заповіт спростовуються показаннями допитаного у судовому засіданні свідка, зокрема ОСОБА_7 , яка безпосередньо протягом тривалого часу доглядала ОСОБА_4 та повідомила, що ОСОБА_4 їла сама, своїми руками тримала ложку, читала сама.

Наведене підтвердив також у своїх показаннях і допитаний в якості свідка ОСОБА_1 , який ствердив, що його матір була спроможна читати і писати, сама підписувалася на документах. Вона сама розписалася за отримання паспорту громадянина України, виготовленого після втрати нею документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені обставини, проаналізувавши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б давали підстави для беззаперечного висновку, що станом на час посвідчення оспорюваного заповіту 13.07.2018 року, заповідач ОСОБА_4 , із дотриманням принципу свободи заповіту, не могла самостійно підписати заповіт.

Як встановлено із матеріалів спадкової справи 29.05.2019 року, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся син померлої ОСОБА_1 , та в нього були відсутні будь-які підозри щодо волі матері розпорядитись всім майном на користь будь-яких третіх осіб, що за відсутності безсумнівних доказів протилежного, свідчить про відсутність належного фіксування волевиявлення заповідача, дотримання процедури ознайомлення заповідача із змістом заповіту та посвідчення такого.

Розглядаючи справу суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона.

Аналізуючи зібрані у справі докази, встановлені в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що наведені позивачем доводи щодо відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_4 на вчинення заповіту та не дотримання вимог форми заповіту та порядку його посвідчення, знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин та перевірки їх доказами, відтак заповіт від 13.07.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Лабанц О.Ю., як такий, що складений з порушенням певної процедури, є недійсним.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, вчинений 13 липня 2018 року за реєстровим номером 525 від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Лабанц Оленою Юріївною.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.