КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 369/4955/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5033/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Фінагеєва І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області -Одіяненко Галини Вікторівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року,

встановив:

у квітні 2021 року позивачка через представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на недоотриману ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з 01.07.2014 по 30.06.2019, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити їй вказану пенсію, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , а вказану недоотриману пенсію не було включено до складу спадщини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року позов було задоволено - визнано за позивачем право власності на недоотриману ОСОБА_3 пенсію за період з 01.07.2014 по 30.06.2019, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману ОСОБА_3 пенсію, стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі по 454 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Одіяненко Г.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенніпозовних вимог в повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання позивач та представники сторін не з`явились, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Одіяненко Г.В. в апеляційній скарзі просив розглядати справу у його відсутність. Позивач повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином на адресу електронної пошти, вказаної в позовній заяві, про отримання якого в справі є звіт, про причини неявки суду не повідомляла. В зв`язку з викладеним колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері вона звернулась з приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. із заявою про прийняття спадщини, яким було відкрито спадкову справу №213/2019. Постановою приватного нотаріуса Леденьова І.С. від 15.01.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію після смерті ОСОБА_3 . Тому позивач просила визнати за нею право власності на недоотриману ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з 01.07.2014 по 30.06.2019 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити їй вказану пенсію.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року позов було задоволено - визнано за позивачем право власності на недоотриману ОСОБА_3 пенсію за період з 01.07.2014 по 30.06.2019, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману ОСОБА_3 пенсію, стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі по 454 грн. з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на спадкування пенсійних виплат після смерті ОСОБА_3 , оскільки припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положеньстатті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Однак такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законнимі обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Згідно Закону України від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 23.07.2014 №436 на території Донецької та Луганської областей, починаючи з 24.07.2014 запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, а постановою від 06.08.2014 №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» НБУ зобов`язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв`язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасниками, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою, до переходу району/міста обласного значення Донецької та/або Луганської областей під контроль української влади.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживанняу результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (стаття 2 Закону № 1706-VII).

Відповідно до частини першої та другої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (частина перша статті 5 Закону № 1706-VII).

Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які, за висновком лікарсько-консультативної комісії, не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть проводитися публічним акціонерним товариством «Укрпошта» з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб;

для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Під час формування списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (Офіційний вісник України, 1999 р., № 35, ст. 1803; 2016 р., № 79, ст. 2636), зазначаються відомості про отримувачів пенсій та грошової допомоги, що перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи.

Дія платіжних карток установлюється на строк до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» кожні шість місяців. Після завершення строку дії картка перевипускається за рахунок публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Фізична ідентифікація клієнта, якому відкрито поточний рахунок в установі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», проводиться:

для отримання пенсії до отримання ним в установленому порядку платіжної картки, яка водночас є пенсійним посвідченням, - кожні три місяці з дня відкриття рахунка або з дня попередньої ідентифікації;

для отримання інших соціальних виплат - кожні шість місяців із дня відкриття рахунка або з дня попередньої ідентифікації.

Фізична ідентифікація осіб з інвалідністю I групи та осіб, які, за висновком лікарсько-консультативної комісії, не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, що отримують соціальні виплати шляхом доставки через публічне акціонерне товариство «Укрпошта», в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не проводиться.

Інформація про одержувачів соціальних виплат, які пройшли фізичну ідентифікацію, та дату її проведення щотижня подається в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису через захищені канали зв`язку публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» Міністерству соціальної політики для внесення відповідної інформації до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У разі непроходження фізичної ідентифікації одержувачем соціальних виплат публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції за поточним рахунком та інформує протягом одного тижня з дня їх зупинення в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису через захищені канали зв`язку про таке зупинення Міністерство соціальної політики та Міністерство фінансів.

Міністерство соціальної політики подає зазначену інформацію:

щодо одержувачів пенсій - до Пенсійного фонду України;

щодо одержувачів інших соціальних виплат - до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

Відновлення видаткових операцій проводиться публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» з дня, що настає за днем проведення фізичної ідентифікації в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

За змістом частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 47 цього ж Закону, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною першою статті 49 Закону №1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Зазначеній в цій статті перелік підстав припинення виплати пенсії є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 17 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою КМ України від 30.08.1999 №1596 (в редакції постанови КМ України від 13.09.2017 №689) якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення щороку забезпечує ідентифікацію та верифікацію особи шляхом обов`язкового пред`явлення одержувачем особисто паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання.

Якщо ідентифікація та верифікація особи не відбулася протягом року, орган Пенсійного фонду та орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку і проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

В ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» закріплено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно із частиною першою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина друга статті 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій наведеної статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина третя статті 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Як видно з матеріалів справи, позивач є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За заявою ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. було відкрито спадкову справу №213/2019. На запит приватного нотаріуса Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було повідомлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, а тому суми пенсії, які підлягали виплаті відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишились неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини та виплачуються членам його сім`ї, за зверненням, яке надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Постановою приватного нотаріуса Леденьова І.С. від 15.01.2021 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію після смерті ОСОБА_3 .

У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Одіяненко Г.В. вказувала, що за життя ОСОБА_3 було за її заявою переведено з пенсії, призначеної на підставі «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з 01.04.2009 було призначено пенсію в разі втрати годувальника - ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і вона перебувала на обліку у відповідача за місцем проживання: АДРЕСА_1 . З вказаної дати до 31.10.2014 ОСОБА_3 отримувала пенсію через установу ВАТ «Державний ощадний банк України». У вересні 2015 року вона зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 як внутрішньо переміщена особа та після цього звернулась до відповідача із заявою про витребування пенсійної справи за попереднім місцем проживання. З 01.11.2015 вона була взята на облік за зареєстрованим місцем проживання, і їй було нараховано пенсію за період з 01.11.2014 по 31.10.2015, яка була перерахована на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». З 01.11.2015 по 31.07.2018 пенсія нараховувалась та вплачувалась в повному обсязі. В зв`язку з тим, що вона в цей період не проходила щорічну верифікацію та ідентифікацію, з серпня 2018 року нарахування пенсії ОСОБА_3 було припинено. З того часу і до дня смерті ОСОБА_3 не зверталась до відповідача із заявою про поновлення нарахування та виплати пенсії. Тому заборгованістьз виплати пенсії на день смерті відсутня.

Апелянт при розгляді справи в суді першої інстанції подавав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про всі обставини щодо призначення, нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 до 31.07.2018 та вказав, що заборгованості у виплаті пенсії на день смерті не було, а виплату було припинено, оскільки вона не проходила щорічну верифікацію та ідентифікацію, після чого вона до дня смерті не зверталась із заявою про поновлення пенсійних виплат.

Суд першої інстанції зазначив в рішенні, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, однак не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних у відзиві обставин.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип змагальності (пункт 4 частини третьої статті 2, стаття 12 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (пункт 81), від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (пункт 9.58), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2021 року (справа №201/11388/17) зазначено, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

При зверненні до суду з позовом, позивач надала до справи світлокопії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , свідоцтва про народження позивача, Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, постанови приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області від 15.01.2021.

Отже позивач не надала жодного доказу на підтвердження існування нарахованої, але не отриманої спадкодавцем пенсії на день її смерті. Позивач не посилалась на будь-які докази щодо фактів нарахування пенсії ОСОБА_3 та обставин, за яких вона не могла отримати пенсійні виплати з 01.07.2014 по день смерті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, ціна позову, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів на їх підтвердження. Недотримання вимог ст. 175 ЦПК України при подачі позовної заяви є підставою для залишення її без руху відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

При цьому позивач в позовній заяві не вказувала, чи зверталась вона до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з приводу отримання пенсійних виплат в якості члена сім`ї померлої, та заявляла клопотання про витребування доказів у відповідача, у разі неможливості подати їх самостійно на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2022 року було закрито підготовче провадження по справі без дотримання вимог ч. 2 ст. 200 ЦПК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , успадкувала належні спадкодавцю - ОСОБА_3 суми пенсії відповідно до ст. 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мала право на їх виплату на день своєї смерті, не є законним та обґрунтованим, як зроблений на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно з обставин справи, на день смерті у ОСОБА_3 не існувало неотриманої нарахованої пенсії. Підставою для припинення пенсійних виплат ОСОБА_3 була відсутність проходження особою щорічної ідентифікації та верифікації.

При цьому позивач не посилалась в позовній заяві на факт припинення відповідачем пенсійних виплат з підстав, не передбачених законом, про що зробив висновок суд першої інстанції.

Посилання суду першої інстанції лише на положення ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 46 і 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1216, 1217 та 1227 ЦК України без урахування інших положень законодавства України, не можна визнати правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з положеннями пунктів 1 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа №243/3505/16) не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки в цій справі позивач, який був внутрішньо переміщеною особою звернувся з позовом про перерахунок страхових виплат. Отже обставини справи не є релевантними до обставин справи, яка переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового суду рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись стст. 367, 368, 374,376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Одіяненко Галини Вікторівни задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді