Справа № 523/4440/24
Провадження №2/523/3028/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі за нормами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом -

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя,

за участю представника позивача адвоката Цибульської Г. В. та відповідача ОСОБА_2

Установив:

Представник позивачки звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд поділити спільне набуте майно подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_3 , а саме припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 95,4 кв.м, жилою площею 59,9 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності в рівних частинах по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 95,4 кв.м, жилою площею 59,9 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 червня 2005 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з тим, що подружнє життя у них не склалося, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 01.11.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Представник позивача зазначає про те, що під час спільного подружнього життя, за спільні кошти позивачкою та відповідачем було придбано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 . Після розірвання шлюбу, позивачка ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилася проживати в спірній квартирі, а відповідач зібрав свої речі та виїхав на інше місце проживання. Неповнолітні діти проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 , а позивачка проживає у вказаній квартирі, однак місце проживання її зареєстровано у квартирі, яка належить її батькам за адресою: АДРЕСА_1 . Іншого житла ні позивачка, ні її діти не мають. Право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 59,9 кв.м, загальна площа квартири 95,4 кв.м. У зв`язку з тим, що зазначене нерухоме майно було придбано під час перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі, воно є об`єктом права спільної сумісної власності, тому позивачка звернулася до суду з вимогами про поділ спільно набутого майна подружжя.

18 березня 2024 р. провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання у порядку загального позовного провадження. (а.с. 30).

Представник позивачки адвокат Цибульська Г. В. в підготовчому судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так у судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2005 року, першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 356, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що не оспорюється сторонами.

Від шлюбу є неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6,7).

У зв`язку з тим, що подружнє життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 01.11.2022 року шлюб між ними розірвано (а.с. 5).

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №369151973 від 10.03.2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 41888191, виданого 06.08.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. (а.с. 8,9).

Вказана квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:01) складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 59,9 кв.м, загальна площа квартири 95,4 кв.м.

Таким чином, судом встановлено про те, що квартира АДРЕСА_3 була придбана під час перебування сторін у шлюбі, тому вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності.

У відповідності зі ст.. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, таким чином позивач маю право на 1/2 частини квартири.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у розмірі 5 600 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 11-13,17-18,109,131,137, 141, 200, 206, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 95,4 кв.м, жилою площею 59,9 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в рівних частинах по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 95,4 кв.м, жилою площею 59,9 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати у загальному розмірі 5600 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 травня 2024 року.

Суддя