Справа №345/3550/24
Провадження № 2/345/896/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2024 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кардаш О.І.

секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про право на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Романів О.П. звернулася з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0058, площею 0,1873 га, місце розташування: за межами населеного пункту села Голинь Калуської міської ради Калуського району Івано-Франківської області.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 на випадок свої смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 . Це заповіт посвідчений ОСОБА_4 секретарем виконавчого комітету Голинської сільської Ради народних депутатів Івано-Франківської області та зареєстровано у реєстрі №35 від 30.05.1997 року.

30 січня 2024 року позивачем було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 . Однак постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори, що знаходиться в м. Калуш по вул. с. Бандери, буд.5 Івано-Франківської області Фединою А.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1873, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області через те, що право власності на вказану земельну ділянку виникло у ОСОБА_3 після її смерті.

Тобто, відсутній документ власності на спадкове майно. Інвентаризаційна вартість земельної ділянки кадастровий номер якої :03:001:0058 становить 2622,78 грн.

У зв`язку із цим, зараз позивач не має можливості у позасудовому порядку оформити спадкові права на спірну земельну ділянку, що й стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача адвокат Романів О.П. в підготовче судове засідання надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити у повному обсязі (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 також надала суду заяву, у відповідності до якої просить розгляд справи проводити без її участі, на спадкове майно після смерті бабусі не претендувала та не претендує, тому позов визнає повністю (а.с.35).

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с. 11), яка являлась позивачу бабусею (а.с.9-10).

У відповідності до заповіту, зареєстрованого у реєстрі №35 від 30.05.1997 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , що посвідчено ОСОБА_4 секретарем виконавчого комітету Голинської сільської Ради народних депутатів Івано-Франківської області та зареєстровано у реєстрі №35 від 30.05.1997 року (а.с. 13).

Матеріалами справи встановлено, що за життя ОСОБА_3 була включена у списки громадян, які претендували на земельну частку в селі Голинь Калуського району Івано-Франківської області (а.с.24-25) та згідно викопіювання з Схеми поділу земель на земельні частки (паї) спадкодавцю була виділена в натурі та належала земельна ділянка площею 0,1873 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.26). Даний факт також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 звідки вбачається, що 04.11.2023 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ця земельна ділянка була зареєстрована в даному реєстрі та їй був присвоєний кадастровий номер :03:001:0058, уточнено площу 0,1873 га, а також місце розташування: за межами населеного пункту села Голинь Калуської міської ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с.17-22).

Крім того, згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 015253, що виданий на підставі рішення сесії Голинської сільської ради від 30.08.1999 також підтверджується право спадкодавця на земельну ділянку площею 0,1873 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території с. Голинь Голинської сільської ради. (а.с.16).

Окрім того, витягом №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок вбачається, що спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :03:001:0058 (а.с.23) та встановлено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 2622,78 грн.

Фактично земельна ділянка сформована, має чітку площу та розміри, винесена в натурі на місцевості, присвоєний кадастровий номер, наявна інформація в публічно-кадастровій карті.

Однак, право власності на вказану земельну ділянку в спадкодавця ОСОБА_3 виникло після її смерті, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ №015253 віданий тільки 31 серпня 1999 року Голинською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області на підставі рішення цієї ж сільської ради від 30.08.1999 року (а.с.16).

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни.

Згідно ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0058, площею 0,1873 га, місце розташування: за межами населеного пункту села Голинь Калуської міської ради Калуського району Івано-Франківської області.

За життя ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном у випадку смерті, а тому спадкування відбувається за заповітом, де спадкоємцем є внук ОСОБА_1 (а.с.13).

Позивач вважається таким, що прийняв спадщину в силу статті 1268 ЦК України після смерті бабусі ОСОБА_3 , не заявляв відмови від прийняття спадщини (а.с.14).

30 січня 2024 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої зареєстрована спадкова справа (а.с.14).

Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується наявними у справі доказами (а.с.9,10).

В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином до позивачка перейшло право на завершення приватизації вказаних земельних ділянок.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Також, встановлено, що на земельну ділянку площею 0,1873 га, кадастровий номер :03:001:0058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивач отримав відмову у зв`язку із ненаданням документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку, оскільки Державний акт на право приватної власності спадкодавцем був отриманий після смерті ОСОБА_3 (нотаріальна відмова - а.с.14).

Положеннями ст. 152 ЗК України, передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено наступне. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243св18, зазначив, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За життя спадкодавцем ОСОБА_3 розпочато процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,1873 га, кадастровий номер :03:001:0058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту села Голинь Калуського району Івано-Франківської області.

Однак, спадкодавиця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а Державний акт на право приватної власності на землю виданий 31 серпня 1999 року, тобто вона так і не набула права власності.

У такому випадку така земельна ділянка входять до складу спадщини, а спадкоємець за заповітом померлої ОСОБА_3 набуває право на завершення приватизації.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок"(втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). На підставі абз. 5 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Через фактично не завершення процедури приватизації ОСОБА_3 за життя не було отримано державний акт, а тому за спадкоємцем ОСОБА_1 в порядку захисту спадкових прав необхідно визнати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією спірної земельної ділянки.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 померла до видачі державного акта, до позивача, як її спадкоємця в порядку спадкування перейшло право на завершення приватизації, оскільки право власності на земельну ділянку у ОСОБА_3 не виникло, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача.

Враховуючи те, що позивач по справі є спадкоємцем за заповітом, який не відмінявся та не змінювався, про що свідчить довідка виконавчого комітету Голинського старостату від 19.10.2023 року за №27 (а.с.15) , то зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

За таких підстав, суд, переконується в тому, що саме тому позивач має право звертатися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та проведення державної реєстрації за ними права власності на цю земельну ділянку.

На підставі наведеного ст. 1220-1223,1268,1269 ЦК України, керуючись ст. 206, 258-259, 263-265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0058, площею 0,1873 га, місце розташування: за межами населеного пункту села Голинь Калуської міської ради Калуського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: