КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8487/2024 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/6122/23

02 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Ніколаєнко Олени Миколаївнина рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету- заяву № б/н від 27.11.2014 року.

При підписанні анкети - заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Зазначає, що відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження.

Вказує на те, що заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн.

Вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість станом на 21 березня 2023 року у розмірі 59 225, 12 грн., яка складається з: 48 451, 05 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10 774,07 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

З огляду на викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27 листопада 2014 року у розмірі 59 225, 12 грн. та судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, 15 лютого 2024 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Ніколаєнко Олена Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до AT КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.11.2014 року.

Відповідно до підписаної анкети-заяви відповідачка погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг; вона ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua ".

Зазначає, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Вказує на те, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між банком і відповідачкою було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідачки.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, апелянт вважає, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, станом на дату укладання кредитного договору (надання суми кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Щодо посилання відповідачки на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом) зазначає наступне.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

В п. 1.27 вказаного Закону дається визначення платіжній картці - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Частиною 16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів.

Відповідно до умов договору клієнт зобов`язаний:

застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п 1.1.2.10 УіП);

інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 УіП);

У 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в Банк (п. 1.1.2.12 УіП).

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29 договору).

Вказує на те, що на даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення відповідачки з цього приводу не можуть прийматися до уваги.

Враховуючи вимоги п. 1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному порядку.

У зв`язку з вищенаведеним апелянт вважає, що з боку банку порушення умов договору та норм закону відсутні.

За змістом п.6 розділу VI Положення № 705 та п.14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, _ передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Зазначає, що в архівах банку не виявлено звернень відповідачки з дорученням про постанову карти в Стоп-лист платіжної системи, або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів.

Зауважує, що 22.08.2022 року до банку надійшло платіжне доручення від клієнта про переказ коштів зі своєї картки.

Зазначає, що переказ коштів був здійснений шляхом його створення в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Ініціатором переказу є Власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Вхід в систему Приват 24 був здійснений під авторизацією Клієнта. При даній процедурі клієнт вводить номер мобільного телефону (фінансовий номер) і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації відповідачки.

Приват24 - система дистанційного обслуговування клієнтів, офіційний канал зв`язку (обміну інформацією) між банком та клієнтом. Пароль - унікальна послідовність із символів і цифр, використовувана для ідентифікації клієнта в Приват24. Для входу до система Приват24 клієнт повинен ввести логін та пароль. Логін - це номер мобільного телефону клієнта. Пароль - унікальна послідовність із символів і цифр, яка відома лише клієнту. Для того щоб відновити/змінити пароль, необхідно перейти в меню налаштувань та натиснути на кнопку „відновити пароль". Після того на екрані вводу паролю клієнту потрібно підтвердити свої дії, прийнявши дзвінок з банку, та виконати озвучені інструкції.

В випадку якщо зміна паролю буде успішно підтверджена, наступним кроком буде додаткова перевірка - введення паролю однієї із карток клієнта.

Для цього клієнту необхідно вибрати із списку одну із запропонованих карток і ввести PIN-код від неї .

Щодо зміни логіну в Приват24, то його можливо змінити лише після того, як було здійснено вхід до Приват24.

Але, як зазначалося вище, щоб зайти до Приват24 необхідно не лише мати номер телефону, але й знати пароль входу або ж у випадку його зміни знати ПІН-код будь-якої своєї активної картки.

Підсумовуючи все вищезазначене, апелянт зазначає, що недостатньо лише мати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24 або щоб його змінити знати ПІН-код картки Клієнта.

Вказує на те, що без розголошення з боку позивача ПІН-коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-картку та, маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти.

Зазначає, що відповідачкою були порушені Умови і правила надання банківських послуг, а саме: згідно з умовами п.2.1.1.9.5. договору обов`язком власника є: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання картки; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу;

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка звернулась до Банку у передбачений договором строк для оскарження операцій, здійснених за допомогою карти.

Також відповідачкою не надано доказів того, що нею було своєчасно повідомлено Банк про втрату/крадіжку карти чи ПІНу, інформації щодо незаконного використання картки. Згідно матеріалів справи відповідачкою не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки. Тому, в даному випадку, відповідальність за операції несе тільки відповідачка.

Таким чином, до повідомлення банку про постановку карти в Стоплист платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані несе держатель карти.

Також, судом не взято до уваги постанову Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі N 522/22780/15-ц.

Щодо висновків суду про те, що 02 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою щодо вчинення шахрайських дій зазначає наступне.

04 травня 2022 року за підставі заяви ОСОБА_1 внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першої статті 190 КК України за № 0000888 та розпочато досудове розслідування.

Однак, винних у незаконному заволодінні коштами осіб досудовим розслідуванням на цей час не встановлено.

Вказує на те, що на даний момент про зазначене кримінальне провадження більше нічого не відомо. Інформація судом по даному факту не перевірялась, запити до правоохоронних органів судом не здійснювались, що є важливим для встановлення фактичних обставин справи та ухвалення законного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст, 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Тобто відкриття кримінального провадження є обов`язковим процесуальним наслідком подання заяви особою і не може бути аргументом щодо наявності факту шахрайства.

Згідно ч. 2 ст. 283 ч. 1 ст. 284 КПК України наслідком кримінального провадження може бути закрити кримінальне провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Кримінальне провадження закривається у тому числі в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

На думку апелянта, кінцевим наслідком відкриття кримінального провадження може стати його закриття через відсутність кримінального правопорушення, відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, наявність заяви до правоохоронних органів та відкриття кримінального провадження не є належним доказом скоєння по відношенню до відповідача шахрайських дій.

Наразі обвинувальний вирок, який є єдиним належним і достовірним доказом скоєння по відношенню до відповідачки шахрайських дій відсутній.

12 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Болдирєвої Дар'ї Григорівни надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник зазначає, що не погоджується з викладеними в апеляційній скарзі обставинами, вважає, що подана апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим. При розгляді справи судом в повному обсязі досліджено всі матеріали справи та докази.

Вказує на те, що апелянт не подав до суду документів та доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачкою виникли кредитні відносини, щодо предмету позову і що апелянт надавав відповідачці кредитні грошові кошти.

Апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено, що 28.04.2022 року відповідачка звернулася до позивача з заявою (копія заяви є в матеріалах справи), в якій вказала, що 26.04.2022 року у не встановленим досудовим розслідуванням місці, невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 47612,88 грн. з картки відповідачки. Після виявлення списання грошових коштів з картки відповідачка зателефонувала до банку, де оператор повідомив, що картку заблоковано та запропоновано звернутися до поліції. Оператор попросила відповідачку відкрити додаток та надати картку на яку було переведено кредитні кошти та кошти відповідачки, кошти було переведено на картку, яка невідома відповідачці.

Зазначає, що 02.05.2022 року відповідачка звернулась з заявою до Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 190 ККУ, а саме, що 26.04.2022 року у не встановленому досудовим розслідуванням місці, невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 47 612,88 грн.

Відповідач отримала витяг, що за викладеними у заяві фактами відкрито кримінальне провадження №0000888, яке передано за підслідністю до Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві. (Копія заяви є в матеріалах справи).

Вказує на те, що апелянтом не зазначено, що станом на 26.04.2022 року, на момент вчинення шахрайських дій з карткою відповідачки, у неї жодної заборгованості не було.

Зазначає, що відповідачка після вчинення відносно неї шахрайських дій відразу заблокувала карку і використовувала лише картку з власними коштами, з якої позивач, не маючи на це законних прав, списував грошові кошти начебто в рахунок погашення заборгованості, це прослідковуються з наданою роздруківки апелянтом.

Звертає особливу увагу, що на даний час у кримінальному провадженні №0000888 проводяться необхідні слідчі дії (доказ копія листа від 16.03.2023 р. є в матеріалах справи).

15 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБбанк» Жарського Ігоря Романовича надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій представник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що станом на день прийняття оспорюваного рішення відповідач не оспорив в судовому порядку жодної операції, здійсненої 26 квітня 2022 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 на суму 17085,00 грн та 29145,00 грн, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором, як це передбачено п.10 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 : «Якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, перелік яких зазначений у виписці, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду.», отже правомірність операцій від 26.04.2022 р. до моменту оскарження презюмується.

На час розгляду позову в суді першої інстанції не було наведено правових підстав існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків(безоплатно). Диспозиція ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлює, що надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 27.11.2014 року. 12.08.2020 року, з метою продовження отримання банківських послуг, підписала чергову заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг з усіма істотними умовами, в тому числі, розміром відсоткової ставки. Даний договір відповідачкою не оспорювався, а тому, відповідно ст. 204 ЦК України, презюмується правомірність такого правочину.

Підтримуючи доводи апеляційної скарги та відповіді на відзив на апеляційну скаргу сторона позивача скористалася своїм правом для подання через підсистему «Електронний суд» 15 квітня 2024 року пояснень та 08 травня 2024 року заперечень на додаткові пояснення.

Підтримуючи вимоги відзиву на апеляційну скаргу сторона відповідача скористалася своїм правом на подання додаткових пояснень від 08 травня 2024 року та додаткових пояснень на заперечення на додаткові пояснення від 17 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу та письмових пояснень наданих сторонами, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання послуг у ПриватБанку.( а.с.18)

Як вбачається з наданої позивачем довідки, ОСОБА_1 , на підставі підписаного кредитного договору отримала кредитні картки: № НОМЕР_2 , терміном дії до 02/18 тип картки-«Універсальна», № НОМЕР_3 терміном дії до 09/21 тип картки-«Універсальна», № НОМЕР_4 терміном дії до 11/23 тип картки-«Універсальна Gold», № НОМЕР_5 терміном дії до 05/24 тип картки-«Універсальна Gold».(а.с.17)

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 27 листопада 2014 року відбувся старт карткового рахунку, 27 листопада 2014 року їй було встановлено кредитний ліміт 300, 00 грн.,27 листопада 2014 року було зменшено кредитний ліміт до 300,00 грн., 27 листопада 2014 року кредитний ліміт було збільшено до 3 000,00 грн., 07 липня 2016 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн., 15 липня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 50 000 грн., 28 жовтня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 50 000 грн., 22 листопада 2022 року кредитний ліміт зменшено до 50 000 грн.,05 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 50 000 грн., 16 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 50 000 грн.,26 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 0, 00 грн.( а.с. 16).

Із наданих учасниками справи та досліджених доказів судом встановлено, що 26 квітня 2022 року з карткового рахунку НОМЕР_5 було проведено дві транзакції по переказу коштів на загальну суму 47 612, 88 грн (17 593, 53 грн та 30 019, 35 грн), що підтверджується випискою про рух коштів за договором б/н за період з 27 листопада 2014 року по 22 березня 2023 року (а.с. 62-107).

28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до позивача АТ «ПриватБанк».

Як вбачається із вказаної заяви, ОСОБА_1 клієнт АТ «ПриватБанк» зазначила, що 26.04.2022 року невстановленими особами з її карткового рахунку було здійснено несанкціоноване переведення грошових коштів у розмірі 30 019, 35 та 17 593. 53 грн з кредитної картки НОМЕР_5 . Після виявлення вказаних списань вона зателефонувала до банку. Оператор їй запропонував звернутися до поліції та заблокувати картку. Оператор попросила її відкрити додаток та знайти картку на яку було переведено кошти кредитні, номер картки НОМЕР_6 , це вони побачили в додатку. Просила прийняти заяву до розгляду, провести перевірку обставин, викладених вище. За результатами розгляду проведення перевірки повідомити її.

На звороті вказаної заяви зазначено вихідний № 195-ВБ від 28.04.2022 року за підписом ОСОБА_2 .

У зв'язку із вказаної ситуацією ОСОБА_1 02.05.2022 року звернулася із заявою про кримінальне правопорушення (злочин) за ст.190 ККУ (шахрайство) до поліції.( а.с. 123-125).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказану заяву ОСОБА_1 04.05.2022 року було внесено до реєстру. Номер кримінального провадження 0000888. (а.с. 126).

18.05.2022 року ОСОБА_1 під особистий підпис було видано пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілої.( а.с. 127).

Із відповіді начальника слідчого відділу полковника поліції Антона Жидовцева на адвокатський запит Дар'ї Болдирєвої від 16.03.2023 року вбачається, що 04.05.2022 року відомості по зверненню гр. ОСОБА_1 внесено до ЄРДР № 0000888 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час у кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії спрямовані на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, за результатами яких буде прийнято законне рішення.

З виписки про рух коштів по рахунку та розрахунку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що станом на 23 квітня 2022 року у позичальника ОСОБА_1 заборгованість відсутня, залишок коштів 134,09 грн (а.с. 62-107).

26 квітня 2022 року проведено дві транзакції по переказу коштів на загальну суму 47 612, 88 грн (17 593, 53 грн та 30 019, 35 грн).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що банком не було доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, знімати кредитні кошти.

Разом з тим, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Як вбачається із матеріалів справи, 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання послуг у ПриватБанку.

Із наданих учасниками справи та досліджених доказів судом встановлено, що 26 квітня 2022 року з карткового рахунку відповідачки НОМЕР_5 було проведено дві транзакції по переказу коштів на загальну суму 47 612, 88 грн (17 593, 53 грн та 30 019, 35 грн), що підтверджується випискою про рух коштів за договором б/н за період з 27 листопада 2014 року по 22 березня 2023 року (а.с. 62-107).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2346-III) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону № 2346-III вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до Закону № 2346-III користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 37.2. Закону № 2346-III на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше, ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктом 2 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Емітент під час видачі електронного платіжного засобу зобов`язаний проінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу.

Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень - пункт 1 Розділу VI.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк(пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами не підтверджено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, знімати кредитні кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою не надано доказів того, що нею було своєчасно повідомлено банк про втрату/крадіжку карти чи ПІНу, інформації щодо незаконного використання картки, згідно матеріалів справи відповідачем не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, окрім того, в архівах банку не виявлено звернень відповідачки з дорученням про постанову карти в Стоп-лист платіжної системи, або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, що вони спростовуються матеріалами справи, а саме: копією заяви від 28 квітня 2022 року відповідно до якої ОСОБА_1 звернулася до АТ «Приват Банк» з метою інформування та вирішення виниклої ситуації.

Як вбачається із вказаної заяви, ОСОБА_1 клієнт АТ «Приват Банк» зазначила, що 26.04.2022 року невстановленими особами з її карткового рахунку було здійснено несанкціоноване переведення грошових коштів у розмірі 30 019, 35 та 17 593. 53 грн з кредитної картки НОМЕР_5 . Після виявлення вона зателефонувала до банку і оператор їй запропонував звернутися до поліції та заблокувати картку. Оператор попросила її відкрити додаток та знайти картку на яку було переведено кошти кредитні, номер картки НОМЕР_6 , це вони побачили в додатку. Просила прийняти заяву до розгляду, провести перевірку обставин викладених вище. За результатами розгляду проведення перевірки повідомити її.

На звороті вказаної заяви зазначено вихідний № 195-ВБ, від 28.04.2022 року за підписом ОСОБА_3 ( а.с.122).

Однак, банком не було повідомлено відповідача ОСОБА_1 про результати розгляду її заяви. Не були повідомлені результати розгляду заяви і у відповіді на адвокатські запити представника відповідача адвоката Дар'ї Болдирєвої.

Окрім того, відповідач ОСОБА_1 02.05.2022 року звернулася із заявою про кримінальне правопорушення (злочин) відповідно до ст.190 ККУ (шахрайство) до поліції ( а.с. 123-125).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказану заяву ОСОБА_1 04.05.2022 року було внесено до реєстру. Номер кримінального провадження 0000888. (а.с. 126).

Щодо посилань апелянта (позивача) у відповіді на відзив на апеляційну скаргу на те, що 12.08.2020 року, з метою продовження отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписала чергову заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг з усіма істотними умовами, в тому числі, розміром відсоткової ставки. Даний договір, позивачем не оспорювався, а ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, долучивши до відповіді на відзив на апеляційну скаргу копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12 серпня 2020 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною другою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, не надавав до суду першої інстанції вказаної заяви приєднання до умов та правил від 12 серпня 2020 року.

При цьому банк, керуючись частиною третьою статті 211 ЦПК України, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи за його відсутності (за відсутності представника), вказував, що докази, які необхідні для розгляду заявленого між сторонами спору, знаходяться у матеріалах справи. Позивач зазначав, що у нього відсутні інші клопотання та заяви і не заперечував щодо заочного розгляду справи (а.с. 8).

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 299/957/14-ц (провадження № 61-5660св20) та від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21).

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційного суду не може прийняти в якості доказу подану позивачем до відповіді на відзив на апеляційну скаргу копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12 серпня 2020 року з огляду на вимоги частини 3 статті 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таких об`єктивних причин, які перешкоджали позивачу подати зазначений доказ до суду першої інстанції разом із позовною заявою, позивач у відповіді на відзив на апеляційну скаргу не зазначає. В силу вимог частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Інші доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року не впливають.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Ніколаєнко Олени Миколаївни.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу позивача АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивачаАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Ніколаєнко Олени Миколаївнизалишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

.

Головуючий Судді: