Провадження № 2/752/6014/24
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва: у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Круковської Руслани Ігорівни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Круковська Руслана Ігорівна, до ОСОБА_2 , про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшла вищенаведена позовна заява.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовчий розгляд справи.

12 липня 2024 року канцелярією суду зареєстровано заяву представника позивача адвоката Круковської Р.І. про забезпечення позову та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано судді Слободянюк А.В.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Круковська Р.І. просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх її рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить ОСОБА_2 , у межах суми позову в розмірі 802 870,00 грн. Та можливих судових витрат в розмірі 95 662,43 грн., що разом складає 898 532,43 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що в період сумісного проживання та перебування у шлюбі 20 жовтня 2020 року сторонами було придбано легковий автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є предметом спору. Придбаний автомобіль було зареєстровано на колишню дружину ОСОБА_2 . Для запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, необхідно вжити заходи, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення. Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно перебуватиме у володінні власника, а обмежиться лише можливість розпорядження ним. Забезпечення позову визначеним способом є співмірним із заявленою позивачем вимогою, водночас вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища сторін до винесення рішення по суті. Невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що відповідач в будь-який момент може як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, як наслідок захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист якого подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З урахуванням положень ст.153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим, фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, одну другу частину вартості автомобіля марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Судові витрати покласти на відповідача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, автомобіля марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який позивач вважає спільним сумісним майном подружжя.

Згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філії ГСЦ МВС) автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №ДП-0001925 від 17 вересня 2020, укладений в суб`єкта господарювання ТОВ «Автосаміт ЛТД».

Натомість, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником не вказано на яке саме майно, яке належить ОСОБА_2 , необхідно накласти арешт, не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, а також доказів співмірності заявленим позовним вимогам. В той же час відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Щодо вимог про накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх її рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, суд виходить з наступного.

Арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18).

Банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (пункт 9 частина перша статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

З 05 серпня 2019 року в Україні запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN), що складається з 29 символів.

У той же час, представником позивача не зазначено банківських рахунків відповідача в розумінні вимог пункту 9 частини першої статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», як і не зазначено і самих банківських або інших фінансово-кредитних установ, в яких у відповідача є рахунки.

Зазначене позбавляє суд застосувати обраний заявником спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти, які обліковуються на рахунках відповідача.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Круковської Руслани Ігорівни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Круковська Руслана Ігорівна, до ОСОБА_2 , про поділ спільного сумісного майна подружжя, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Слободянюк