Справа № 128/487/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15.05.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кривоноса Д.О.,

за участю: позивача- ОСОБА_1 , представників позивача - адвокатів Корнійчука С.А. та Панасенка О.О.; відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Сидорчук Н.М.; третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову- ОСОБА_3 , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача - адвоката Непом`ящій П.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) «про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини», за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із вищевказаним позовом до відповідачів: ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ( далі- Відділ ДРАЦС ) «про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини», за участі третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , який обґрунтував тим, що він таємно зустрічався та мав статеві відносини з ОСОБА_3 ( третьою особою по справі), яка на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ( відповідачем у справі).

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина - ОСОБА_4 , батьком якого було записано відповідача.

На початку грудня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до нього із проханням провести генотипоскопічне експертне дослідження щодо встановлення батьківства та повідомила йому, що батьком її дитини є насправді він, а не відповідач, так як в них на той час були статеві відносини, і вона від нього цей факт приховала, оскільки перебувала у шлюбі з відповідачем.

Позивач вказує, що за висновком генотипоскопічного експертного дослідження від 20.12.2022 за №36776 було встановлено, що батьком дитини є він.

Оскільки йому раніше не було відомо про те, що він є батьком дитини, так як від нього мати дитини приховала таку інформацію, тому просить суд: поновити йому строк на звернення до суду з даним позовом з метою захисту його прав та інтересів; визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити відомості про батька дитини - ОСОБА_5 із актового запису про народження дитини за №2275 від 24.06.2010 та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати за наслідками розгляду справи ( Т.1 а.с.2-3)

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 07.03.2023 позовна заяви прийнята до провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження ( Т.1 а.с 34)

14.03.2023 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача Відділу ДРАЦС - Масної О.В., в якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог до відділу , оскільки вважає їх неналежним відповідачем по даній справі, виходячи з такого.

Представник відповідача вказує, що позовна заява не містить жодного обґрунтування підстав звернення з позовом саме до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відсутнє посилання на будь-який доказ, який би підтверджував участь чи відношення відповідача до спірних правовідносин. Із змісту позову не зрозуміло, яким чином діяльність Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вплинула на права та обов`язки позивача, адже підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження, а саме: медичне свідоцтво про народження № 819 від 14.06.2010 , видане 1-м пологовим будинком м. Вінниці (Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 (зі змінами).

Вказує, що державна реєстрація народження дитини проводилась із одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до ст. 133 СК України, а саме: актовий запис про укладення шлюбу складений відділом реєстрації актів цивільного стану Гніванського міського управління юстиції Тиврівського районну Вінницької області №61 від 02.08.2009. При цьому представник зазначає, що в позовній заяві та інших матеріалах справи відсутні докази, які б доводили, що спірні правовідносини стосуються Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а тому представник просить суд відмовити в задоволені позовних вимог до Відділу як пред`явлених до неналежного відповідача та проводити розгляд справи у її відсутності. ( Т.1 а.с.41-44).

27.03.2023 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сидорчук Н.М. , в якому остання зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає та заперечує щодо їх задоволення з наступних підстав.

Вказує, що 02.08.2009 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 взяла прізвище чоловіка - « ОСОБА_6 ». В жовтні 2009 року ОСОБА_3 завагітніла, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4 . У свідоцтві про його народження батьком дитини відповідно до вимог законодавства зазначений ОСОБА_2

30.05.2016 шлюб був розірваний на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області (ц/с № 145/646/16-ц). Рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 07.04.2016. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 повернула собі дошлюбне прізвище - « ОСОБА_4 ».

Представник зазначає, що в період з 02.08.2009 по 07.04.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство до народження дитини. Після народження ОСОБА_4 , відповідач забирав дружину та сина з пологового будинку, разом з матір`ю дитини обирав йому ім`я, вони спільно його виховували та утримували. Дитина знала ОСОБА_2 як свого батька, який реалізував свої батьківські права щодо нього. ОСОБА_2 упродовж усього життя ОСОБА_4 вважав себе батьком дитини, піклувався та дбав про його благополуччя, і дитина не знала іншу особу, яка б заявляла або реалізувала свої батьківські права щодо нього.

Відповідно до довідки від 07.03.2023, виданої КЗ «Заклад дошкільної освіти №21 ВМР», малолітній ОСОБА_4 відвідував заклад з 23.05.2012 по 01.09.2017 . В Журналі прибуття (вибуття) дітей до дошкільного закладу, в графі «Відомості про батьків» батьком дитини вказаний ОСОБА_2 .

В довідці від 03.03.2023 виданої КЗ «Вінницький ліцей №4 ім. Д.І. Менделєєва», вказано, що відповідно до особової справи ОСОБА_4 , батьком дитини вказаний ОСОБА_2 .

Зазначає, що вище приведені довідки підтверджують факт, що дитиною впродовж життя опікувався саме батько дитини - ОСОБА_2 .

Вказує, що якщо навіть припустити, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком дитини, то весь цей час ОСОБА_3 володіла інформацією про реального батька дитини, однак не повідомила відповідача, що він не є батьком дитини і не перешкоджала налагоджуванню між відповідачем і дитиною стосунків батька і сина навіть після розлучення з ним.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 визнавала батьком ОСОБА_4 саме свого чоловіка ОСОБА_2 , представник вважає, свідчить той факт, що в червні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до батька дитини - ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області по ц/с № 145/792/20 від 28.09.2020 позов було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 09 червня 2020 року до повноліття дитини.

Представник відповідача вказує, що єдиним доказом, яким обґрунтовується позовна заява, є висновок генотипоскопічного експертного дослідження від 20.12.2022 за №36776, яким було встановлено, що батьком дитини є позивач. Однак, просить суд критично його оцінити, як доказ по справі, так як зазначений висновок не відповідає вимогам Інструкції та був складений та оформлений з порушеннями вимог п.п. 4.12, 4.14, 4.15 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Мінюста України від 08.10.1998 за № 53/5 , а саме: до поданого Висновку не було додано заяви замовника про проведення експертизи; замовником експертизи є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ; відсутній підпис експерта, який проводив дослідження; відсутній відбиток печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків та на сторінках де наявні фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо.

Вказує, що ОСОБА_2 сумнівається в достовірності та правильності проведеного генотипоскопічного експертного дослідження від 20.12.2022 р. за №36776, тому має намір просити суд провести судову генотипоскопічну експертизу.

Окрім того, вказує, що позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які підтверджують визнання ним батьківства, зокрема, що до народження дитини вони з матір`ю дитини проживали разом, вели спільне господарство, що на цей час він вживає заходів для побачень з дитиною, цікавиться її життям, забезпечує її матеріально, на відміну від ОСОБА_2 , який в грудні 2022 року звертався в Службу у справах дітей ВМР із заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом з ним, а в лютому 2023 року звертався до Служби у справах дітей ВМР із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Підставою такого звернення стало те, що ОСОБА_3 , не повідомивши батька дитини - ОСОБА_2 , в грудні 2022 року виїхала за кордон з сином і забороняє сину спілкуватись з батьком у будь-який спосіб.

Вважає, що зі змісту позовної заяви позивач не має наміру в подальшому виконувати батьківські обов`язки: будь яким чином приймати участь у подальшому вихованні ОСОБА_4 , брати участь у матеріальному забезпеченні або дбати про нього як батько.

Тому просить суд прийняти до уваги , що ОСОБА_1 з дня народження ОСОБА_4 не вважав себе батьком дитини, не піклувався та не дбав про його благополуччя, а дитина знала саме ОСОБА_2 , як свого батька, який реалізував свої батьківські права щодо малолітньої дитини.

Окрім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк давності на звернення до суду із даним позовом в один рік, визначений ст.129 СК України, оскільки позивач не довів жодним належним та допустимим доказом ту обставину, що він дізнався про своє батьківство лише в грудні 2022 року (через 13 років) та не довів того, що він не міг дізнатись про своє батьківство раніше, тому просить суд відмовити позивачеві в поновлені строків на звернення до суду та відмовити в задоволені позову ( Т. 1 а.с.49-53).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.06.2023 приєднані до справи письмові докази та відзиви на позов; відмовлено в задоволені заяви представника відповідача - адвоката Сидорчук Н.М. про виклик свідків , а також заяви про призначення по справі судової молекулярно- генетичної експертизи ( за передчасністю) ( Т.1 а.с.152-154).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( Т.1 а.с.191).

02.02.2024 в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимог у повному обсязі з підстав зазначених в ньому та надав суду аналогічні пояснення. Суду пояснив, що з ОСОБА_3 дійсно зустрічалися , але вже не спілкувались довго; рік назад в грудні 2022 вона набрала його по телефону і повідомила, що можливо у них є спільний син. Йому це стало цікаво, і він приїхав до м. Вінниці зробити генетичну експертизу. За висновком експертизи виявилось, що у нього є син, він цим був шокований, оскільки якби я знав це раніше, він би його ніколи не покинув. Зазначив, що бажає з ним спілкуватись, він не є для нього тягарем. Суду зазначив, що дізнався про існування сина після проведення експертизи в грудня 2022 року. Також суду зазначив, що подача даного позову до суду ні є бажанням ухилитися від мобілізації; на даний час він є опікуном своєї бабусі, вона інвалід 1 групи, і батько також. Просив задовольнити його позов.

02.02.2024 в судовому засіданні представник позивача - адвокат Панасенко О.О. підтримав позов в повному обсязі , просили його задовольнити.

02.02.2024 в судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_3 , позов підтримала ,просила його задовольнити виходячи виключно в інтересах сина. Суду пояснила , що дійсно перебуваючи в шлюбі із ОСОБА_2 в 2009 році таємно зустрічалась із позивачем та мала з ним інтимні стосунки. Потім завагітніла, народила сина . Про те, що ОСОБА_2 не є рідним батьком сина , вона нікому не казала, але після пологів ОСОБА_2 завжди звинувачував її в тому, що це не його син; з цього питання між ними були суперечки; група крові сина була 3, в ОСОБА_2 та в неї група крові 1. Потім ОСОБА_2 одного разу прийшов додому і сказав, що не важливо хто батько, навіть якщо не він, група крові не є важливою, важливо те, хто виростив дитину. Протягом всього періоду життя з дня народження сина , він піднімав це питання завжди, а вона ні. В травні 2016 року вона із відповідачем розірвала шлюб. Після розірвання шлюбу вона не заперечувала проти спілкування відповідача із сином, а зробила перешкоди після того, коли стало відомо від лікаря, що відповідач впливав негативно на психіку дитини. Провести експертизу вона наважилася лише після того як відповідач нашкодив сину, оскільки від сина вона дізналася, що в період коли вона була у відряджені ОСОБА_2 навчав малолітнього сина стріляти з пістолета по банках.

На даний час вона разом із сином знаходяться в Ірландії , куди виїхали на початку війни. ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою, що вона вкрала дитину. Тому зараз в Ірландії проходить судовий процес, нею ініційований, по якому призначена генетична експертиза, однак ОСОБА_2 на виконання рішення іноземного суду ще не надав свій біологічний матеріал для проведення такої експертизи. Також, зазначила, що за порадою медичних працівників вона не спілкувалась з дитиною на рахунок того що позивач є його біологічним батьком, однак зробить це коли буде рішення даного суду.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Непом`яща П.І. підтримала позицію ОСОБА_3 , просила задовольнити позов.

02.02.2024 в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволені. Суду пояснив, що з ОСОБА_3 вони одружились в серпні 2009 році, тому те, що його дружина завагітніла не було для нього шоком. Він був присутній на пологах; допомагав дружині у всьому; розмов про те, що ОСОБА_4 не його син ніколи не було; він завжди водив і забирав сина з садочку. Після розлучення із ОСОБА_3 в 2016 році він з сином завжди спілкувались, але з часом дитина вже не відвідувала його на вихідні; дитина часто запитувала його по телефону, чи сплатив він кошти ( аліменти) мамі, і чи зможуть вони побачитись. Також, просив врахувати суд , що станом на грудень 2022 він вже перебував у шлюбі, де було 2 дітей, як щоб він намагався уникнути мобілізації, як зазначає ОСОБА_3 , то він міг би всиновити цих дітей. В грудня 2022 року йому зателефонував син і повідомив, що перебуває в лікарні і робить тест для школи; про те, що це був генетичний аналіз, він дізнався лише після виїзду за кордон ОСОБА_3 разом із сином. Вся ця ситуація засмутила сина, він питав його чи я говорив з ОСОБА_3 , щоб він не їхав нікуди; потім син його повідомив, що мама привезла його до Польщі на 3 дні і далі вже повідомила, що вони їдуть до Ірландії . Окрім того, син часто повідомляв мені, що ОСОБА_3 його б`є, одного разу повідомив, що отримав підручником по голові і у нього болить голова. Вказав, що з позовом він не погоджуюсь, оскільки він не довіряє експертизі ДНК, а також я не вірить , що у людини різко можуть початись батьківські почуття; вважає, що це варіант позивача щодо планування відхилення від мобілізації. Оскільки ОСОБА_3 не шукала все життя позивача, а почала шукали лише після початку мобілізації; батько якби дійсно був рідним, він би намагався з сином спілкуватись, однак цього не відбувається.

Представник відповідача -адвокат Сидорчук Н.М. також заперечувала проти задоволення позову з підстав та обставинах вказаних нею в відзиві на позов .

13.05.2024 в судовому засіданні представник позивача - адвокат Корнійчук С.А. підтримав позовні вимог в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Попередньо в підготовчому засіданні 26.06.2023 представник позивача ОСОБА_13 наполягав на залишені статусу співвідповідача в даній цивільній справі - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки вважав , що у разі задоволення позову саме цей Відділ повинний буде виключати відомості про батька з актового запису про народження дитини.

13.05.2024 в судовому засіданні, суд з урахуванням постановленої ухвали суду від 26.06.2023, згідно до якої було відмовлено представнику відповідача- адвокату Сидорчук Н.М. в призначені на стадії підготовчого засідання судової молекулярно-генетичної експертизи за передчасністю та роз`яснено право на звернення із повторною заявою про призначення такої експертизи на стадії судового розгляду після дослідження письмових доказів в справі ( Т.1 а.с.152-154), не забажала заявити таку заяву повторно.

Аналогічну позицію в судовому засіданні обрав і відповідач в справі ОСОБА_2

13.05.2024 в судовому засіданні, суд вислухавши міркування присутніх учасників справи, на місці постановив приєднати до матеріалів справи та дослідити наданий представником третьої особи - адвокатом Непом`ящей П.І. переклад експертного висновку аналізу ДНК від 15.02.2024 проведеним експертом Кароліною Бейкер Сполученого Королівства Ірландії.

Вивчивши позов, відзиви на позов, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.08.2009 відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області 30.05.2016 був розірваний. ( Т.1 а.с.14-15).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 24.06.2010 , судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьком якого записаний ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_3 ( Т. 1 а.с.11).

З висновку генотипоскопічного експертного дослідження за № 36776 від 20.12.2022, виконаного на замовлення ОСОБА_3 Медико-генетичним центром МАМА-ПАПА ( ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016) судом установлено, що біологічне батьківство учасника ОСОБА_1 відносно учасника ОСОБА_4 в рамках проведеного дослідження не виключається; ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,99999997% ( Т.1 а.с.6-25,124-146).

З копії відповіді КЗ « Вінницького ліцею № 4» на звернення адвоката від 03.03.2023, судом встановлено , що із заявою про зарахування на навчання дитини ОСОБА_4 звернувся його батько ОСОБА_2 , а доданих представником відповідача ксерокопій фотокарток, судом убачається фіксування знаходження ОСОБА_3 в стані вагітності, народження нею сина ОСОБА_4 , присутність біля них ОСОБА_2 ; також фотокартки із фіксацією відповідача ОСОБА_2 із дитиною , родиною, іншими особами ( Т.1 а.с.64-76).

З копії перекладу експертного висновку аналізу ДНК від 15.02.2024 призначеного в цивільній справі іноземного суду та проведеного експертом Кароліною Бейкер Сполученого Королівства Ірландії, судом убачається, що дослідивши профілі ДНК ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , експерт пришла висновку, про не підтвердження гіпотези про те, що ОСОБА_18 є біологічним батьком ОСОБА_4 , оскільки спостерігалося 12 невідповідностей між імовірним батьком і дитиною, тоді як розбіжностей між справжнім батьком та матір`ю і дитиною не очікується ; так, ОСОБА_18 виключений як біологічний батько ОСОБА_4 .

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого.

Відповідно до положень, викладених в ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Враховуючи предмет та підставу позову , міркування учасників даної справи, а також вимоги ч.4 ст.19 СК України, суд не вважав за необхідне залучати до участі в даній справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відповідний орган опіки та піклування.

Згідно із ч.1 ст. 4 ,ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 вказаної постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно до положень, викладених в ст.129 СК особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Судом встановлено, що 13.02.2023 до суду із позовом про визнання свого батьківства звернувся позивач ОСОБА_1 , який вважає себе батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої жінкою ( третьою особою- ОСОБА_3 ), яка в момент народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, який записаний батьком дитини ( відповідачем ОСОБА_2 ).

Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 міг дізнатися про те, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в грудні 2022 року зі слів ОСОБА_3 , що, після здачі відповідного біологічного матеріалу, було підтверджено висновком генотипоскопічного експертного дослідження за № 36776 від 20.12.2022, виконаного на замовлення ОСОБА_3 Медико-генетичним центром МАМА-ПАПА ( ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016).

Даний висновок суд вважає належним та допустимим доказом в даній справі, який виготовлений у відповідності до норм чинного законодавства , який суд і приймає за основу для відліку з 20.12.2022 строку застосування позовної давності в один рік на подачу ОСОБА_1 даного позову до суду ( ним він був поданий 13.02.2023) , оскільки суд вважає, що саме з цього дня він дізнався про своє батьківство.

При чому, доводи приведені відповідачем та його представником, стосовно невідповідності даного висновку Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Мінюста України від 08.10.1998 за № 53/5, суд вважає хибними, так як даний висновок містить ПІБ та підписи директора і завідуючої лабораторії ТОВ «МАМА ПАПА», прошитий та містить відбиток печатки товариства , а з витягу відомостей з бази даних Ліцензійного реєстру МОЗ України, судом також установлено, що вказане товариство отримало ліцензію 03.11.2016 № 1168 по спеціальності , серед іншого , і генетика медична , тому має повноваження у визначений законом порядок на проведення такого роду досліджень ( а.с.144,145).

В свою чергу, належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на спростування даної обставини ( щодо пропуску позивачем річного строку позовної давності ) ані відповідачем, ані його представником суду не надано.

Тому суд вважає, що позивач не пропустив річний строк позовної давності для подачу даного позову, отже суд не вбачає необхідності в його поновлені.

В свою чергу, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені заяви представника відповідача - адвоката Сидорчук Н.М. про відмову в задоволені позову з підстави пропуску позивачем строку давності передбаченого ч.2 ст.129 СК України ,- за необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до висновку генотипоскопічного експертного дослідження за № 36776 від 20.12.2022, виконаного на замовлення ОСОБА_3 Медико-генетичним центром МАМА-ПАПА ( ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016) судом установлено, що біологічне батьківство учасника ОСОБА_1 відносно учасника ОСОБА_4 в рамках проведеного дослідження не виключається; ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,99999997% .

Відповідно до перекладу експертного висновку аналізу ДНК від 15.02.2024 призначеного в цивільній справі іноземного суду та проведеного експертом Кароліною Бейкер Сполученого Королівства Ірландії, судом убачається, що дослідивши профілі ДНК ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , експерт пришла висновку, про не підтвердження гіпотези про те, що ОСОБА_18 є біологічним батьком ОСОБА_4 , оскільки спостерігалося 12 невідповідностей між імовірним батьком і дитиною, тоді як розбіжностей між справжнім батьком та матір`ю і дитиною не очікується ; так, ОСОБА_18 виключений як біологічний батько ОСОБА_4 .

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та вказаних висновків експертиз відповідачем ( представником відповідача) суду не надано.

При чому, долучені до матеріалів справи представником відповідача довідки та ксерокопії фотокарток, не є достатніми доказами для спростування висновків вище приведених експертиз.

Також, суд вважає , що відмова представника відповідача в заявлені перед судом клопотання про призначення в даній справі судової молекулярно - генетичної експертизи, призначення якої було заявлено нею на стадії підготовчого засідання, є свого роду , прояв безперспективності проведення такої експертизи при вже наявних двох експертиз, які підтвердили факт того, що позивач є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство позивача , відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає хибними доводи відповідача та його представника про те, що позивач звернувся до суду із даним позовом виключно в корисних для себе інтересах з метою ухилення від мобілізації, оскільки жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження таких доводів, суду стороною відповідача не надано.

При чому, як відповідачем так і його представником в судовому засіданні не спростовані будь-якими доказами доводи позивача про те, що він є опікуном особи з інвалідністю 1 групи, що вже слугує для нього підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини», за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 слід задовольнити.

Водночас, в задоволені позовних вимог позивача до співвідповідача Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини, слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Згідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актовому записі цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Такі зміни згідно п. 2.18. зазначених вище Правил вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

При чому, з урахуванням того , що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану здійснюється виключно за місцем зберігання першого примірника відповідного актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Виходячи з викладеного, саме чинним законодавством на орган державної реєстрації актів цивільного стану покладені повноваження виконувати рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, шляхом внесення відповідних до Книги реєстрації народжень та видачі нового Свідоцтва про народження.

В свою чергу, сторонами в цивільному процесі, згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідносин, з приводу яких виник спір.

Отже, в даних правовідносинах за вказаним позовом Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) є неналежним відповідачем, а тому в задоволені позовних вимог позивача до вказаного відділу слід відмовити за безпідставністю.

Тому саме цієї підстави позов підлягає частково задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 гривень 60 копійок, оскільки позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 задоволені судом в повному обсязі.

Водночас, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Корнійчуком С.А. гонорару в розмірі 10000 гривень слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення таких витрат.

Керуючись ст. ст. 129, 134 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) «про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини», за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ,- задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини», за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянина України, батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України .

Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актового запису № 2275 від 24 червня 2010 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- виключити з актового запису про народження № 2275 від 24.06.2010 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 24.06.2010 всі відомості про батька: «прізвище», «ім`я», «дату народження», «громадянство» а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України;

- внести зміни до актового запису № 2275 від 24.06.2010 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши відомості про батька: «прізвище», «ім`я», «дату народження», «громадянство»- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер- НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер- НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Олена САЄНКО