УХВАЛА

02 липня2024 року

м. Київ

справа № 759/23441/23

провадження № 61-8680 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_1 , третя особа: державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна, за участю ОСОБА_3 про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій просила накласти арешт на майно, що належало її померлому чоловіку, ОСОБА_4 , до складу якого входить: 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частини садового будинку

АДРЕСА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову до його пред`явлення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року скасовано. Накладено арешт на спірне майно.

13 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, у якій просив її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (пункт 2 частини першої, частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

З касаційної скарги, даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна.

Апеляційний суд, задовольняючи вимоги апеляційної скарги та, накладаючи арешт на спірне майно, керувався тим, що незастосування заходів забезпечення позову може призвести до існування очевидної та об`єктивної загрози порушення законних прав та інтересів позивача.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах про намір відповідача продати спірне майно, яке належало спадкодавцю

ОСОБА_4 і на яке претендує позивач та обґрунтовує позовні вимоги своїм статусом спадкоємця першої черги як дружина померлого.

Зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи, у тому числі і сумніви щодо фактичного укладення шлюбу між позивачем та спадкодавцем, не можуть бути підставами для скасування судового рішення апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на незгоді з висновками суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог

статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_1 , третя особа: державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевська Олена Анатоліївна, за участю ОСОБА_3 про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара