ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3278/23

Головуючий у першій інстанції - Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/529/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради

Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 15 січня 2024 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, дата складання повного тексту рішення - 22 січня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні із дитиною, та встановити наступні способи участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: спілкуватися з сином щотижнево кожної суботи та неділі з 10 год. ранку до 20 год. вечора, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування; у разі неможливості спілкувань з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю; у літній період забирати дитину на відпочинок та оздоровлення з виїздом, що передбачає період до 10 днів, за межі Чернігівської області, за попередньою домовленістю із матір`ю дитини. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 30.06.2018 року сторони у справі зареєстрували шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.03.2022 року шлюб між сторонами даного спору було розірвано. Позивач зазначав, що на час звернення з даним позовом до суду, відповідач не надає йому можливості бачитися із сином, влаштовує сварки, у зв`язку з позивач змушений звернутися до суду та вирішувати даний сімейний спір у судовому порядку.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною, було задоволено. Судом зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, встановлено наступні способи участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - спілкуватися з сином щотижнево кожної суботи та неділі з 10 год. ранку до 20 год. вечора, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування; - у разі неможливості спілкувань з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю; - у літній період забирати дитину на відпочинок та оздоровлення з виїздом, що передбачає період до 10 днів, за межі Чернігівської області, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що рішення суду першої інстанції від 15.01.2024 року не відповідає критеріям обґрунтованості, законності та справедливості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивач по справі, батько, після утримання дитини у неналежних умовах, які відображені на фотокартках, наданих в суді першої інстанції, протягом двох років без допуску її, матері, до дитини, після повернення відповідачу сина з 02.05.2023 року, жодного разу не з`явився та не висловив бажання на побачення з дитиною. Апелянт стверджує, що позивач жодного разу не зафіксував своєї присутності у Прилуцькому районі. За доводами апелянта, позивач разом зі своєю сім`єю, бабою та дідом, а також зі своїм братом силою відібрали у 2021 році у апелянта сина, та завдаючи їй ударів, відібрали телефон, після чого були довгі судові процеси, цивільні та кримінальні. Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів того, що апелянт перешкоджає батьку у спілкуванні з дитиною, при цьому, суд першої інстанції не спростував висновку служби у справах дітей щодо побачень батька із дитиною у присутності матері. Апелянт не погоджується із наданням тільки батьку права на кожні вихідні у спілкуванні з сином, що позбавляє її права на проведення дозвілля у вихідні від садочку та школи дні. Апелянт заперечує проти вивезення дитини за межі Чернігівської області, у зв`язку з тим, що після вивезення дитини до Київської області, вона два роки відшукувала дитину, та знайшла сина у неналежних умовах та важкому психологічному стані. Апелянт вказує, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 15.01.2024 року не надано жодного обґрунтування та мотивації, на підставі чого суд дійшов висновку про її зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, з урахуванням тієї обставини, що такі перешкоди фактично відсутні, матеріали справи не містять доводів та доказів перешкоджання апелянтом у спілкуванні батька з сином, і тому, враховуючи практику розгляду аналогічних справ Верховним Судом, у задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити. Апелянт стверджує, що запропонований органом опіки та піклування порядок участі у спілкуванні із дитиною є достатнім, і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, звички тощо, і не порушуватиме переважне право батьків дітей у їх вихованні. За доводами апелянта, запропонований позивачем графік може призвести до порушення вказаного права.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дуденок О.О. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зарічна В.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, а обгрунтоване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року - залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи - Управління (служби) у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2018 року, який розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31.01.2022 року (а.с.9 - 9,зворот). Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.09.2022 року у справі №742/2571/21 (а.с.24-35), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14.12.2022 року (а.с.36-50) визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

22.03.2023 року слідчим ВРЗЗС СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області було винесено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території (а.с.78-79), в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000915 від 08.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 382 КК України. Як вбачається з даної постанови слідчого, 07.10.2022 року до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшла ухвала судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про зобов`язання внести відомості до ЄРДР про те, що 13.09.2022 року рішенням Чернігівського апеляційного суду винесено рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо визначення місця проживання її спільної дитини з ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 дитину не повертає, тим самим не виконує рішення суду. На виконання вищевказаної постанови слідчого проводились розшукові дії з пошуку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.82-89).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.11.2022 року у справі № 742/2468/22, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.03.2023 року (а.с.57-70), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини задоволено, відібрано у ОСОБА_1 малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто його за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.04.2023 року у справі №742/2468/22 (а.с.71), залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.06.2023 року (а.с.72-77), подання державного виконавця про оголошення розшуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Судом оголошено розшук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копію ухвали судом направлено до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, для виконання. Як вбачається із даної ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.04.2023 року, подання державного виконавця було обґрунтовано тим, що на виконанні у Прилуцькому відділі ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа №2/742/1068/22 від 29.11.2022 року, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення дитини за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 01.12.2022 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Виїздами державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що двері будинку ніхто не відкрив, про що складено відповідні акти від 02.12.2022 року та від 20.12.2022 року. 20.01.2023 року державним виконавцем було складено акт, згідно якого ОСОБА_1 , разом із сином ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Старшим державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 07.02.2023 року та 14.03.2023 року було складено акти за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до яких, при виході за вищевказаною адресою, двері ніхто не відчинив, встановити факт проживання неможливо.

ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.110).

В матеріалах справи також містяться надані відповідачем фотознімки із зображенням побутових умов, дитячого одягу, сина сторін даного спору разом із матір`ю (а.с.90-95).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.07.2023 року було зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок щодо розв`язання даного спору (а.с.13).

На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції від 07.07.20223 року, до суду першої інстанції було надано висновок про встановлення способу участі батька у спілкуванні й вихованні сина та порядку побачення з ним, затверджений рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 17.07.2023 року №34 (а.с.17, 18-19).

Згідно даного висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 у наступний спосіб: ''Надати можливість батькові в неробочі дні матері ОСОБА_2 проводити час із дитиною у м. Прилуки з 11.00 до 15.00, враховуючи її обов`язкову присутність під час зустрічей, бажання хлопчика, стан його здоров`я, погодні умови, а також епідеміологічну ситуацію.''

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.01.2024 року, судом позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною, було задоволено. При цьому, судом зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, встановлено наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - спілкуватися з сином щотижнево кожної суботи та неділі з 10 год. ранку до 20 год. вечора, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування; - у разі неможливості спілкувань з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю; - у літній період забирати дитину на відпочинок та оздоровлення з виїздом, що передбачає період до 10 днів, за межі Чернігівської області, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Судом першої інстанції зазначено, що із врахуванням інтересів дитини, суд першої інстанції вважає за доцільне визначити спосіб участі батька у вихованні сина у спосіб, визначений позовною заявою. Як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 15.01.2024 року, судом було безспірно встановлено, що сторони проживають окремо, їх син проживає разом із матір`ю, позивач та відповідач не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення. Надані стороною відповідача разом із відзивом на позов фотознімки суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки неможливо встановити, яким чином вони відносяться до предмету спору.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивач по справі, батько дитини, після утримання дитини у неналежних умовах, які відображені на фотокартках, наданих в суді першої інстанції, протягом двох років без допуску її, матері, до дитини, після повернення відповідачу сина з 02.05.2023 року, жодного разу не з`явився та не висловив бажання на побачення з дитиною. Апелянт стверджує, що позивач жодного разу не зафіксував своєї присутності у Прилуцькому районі. За доводами апелянта, позивач разом зі своєю сім`єю, бабою та дідом, а також зі своїм братом силою відібрали у 2021 році у апелянта сина, та завдаючи їй ударів, відібрали телефон, після чого були довгі судові процеси, цивільні та кримінальні. Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів того, що апелянт перешкоджає батьку у спілкуванні з дитиною, при цьому, суд першої інстанції не спростував висновку служби у справах дітей щодо побачень батька із дитиною у присутності матері. Апелянт не погоджується із наданням тільки батьку права на кожні вихідні у спілкуванні з сином, що позбавляє її права на проведення дозвілля у вихідні від садочку та школи дні. Апелянт заперечує проти вивезення дитини за межі Чернігівської області, у зв`язку з тим, що після вивезення дитини до Київської області, вона два роки відшукувала дитину, та знайшла сина у неналежних умовах та важкому психологічному стані. Апелянт вказує, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 15.01.2024 року не надано жодного обґрунтування та мотивації, на підставі чого суд дійшов висновку про її зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, з урахуванням тієї обставини, що такі перешкоди фактично відсутні, матеріали справи не містять доводів та доказів перешкоджання апелянтом у спілкуванні батька з сином, і тому, враховуючи практику розгляду аналогічних справ Верховним Судом, у задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити. Апелянт стверджує, що запропонований органом опіки та піклування порядок участі у спілкуванні із дитиною є достатнім, і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, звички тощо, і не порушуватиме переважне право батьків дітей у їх вихованні. За доводами апелянта, запропонований позивачем графік може призвести до порушення вказаного права.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 знайшли своє часткове підтвердження, і з даного приводу необхідно зазначити наступне.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський Суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини, у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1,3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною, як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, і тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Згідно ч.7 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ч.1, ч.2, ч.3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного Законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом із дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду: від 19.01.2022 року у справі №189/68/20, провадження №61-16244св21, від 08.02.2023 року у справі №334/1202/20, провадження № 61-7951св22.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе врахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ч.2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалось Європейським Судом з прав людини, практика якого, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України, застосовується судом, як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.07.2023 року було зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок щодо розв`язання даного спору (а.с.13).

На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції від 07.07.20223 року, до суду першої інстанції було надано висновок про встановлення способу участі батька у спілкуванні й вихованні сина та порядку побачення з ним, затверджений рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 17.07.2023 року №34 (а.с.17,18-19).

Згідно даного висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 у наступний спосіб: ''Надати можливість батькові в неробочі дні матері ОСОБА_2 проводити час із дитиною у м. Прилуки з 11.00 до 15.00, враховуючи її обов`язкову присутність під час зустрічей, бажання хлопчика, стан його здоров`я, погодні умови, а також епідеміологічну ситуацію.''

Як зазначив орган опіки та піклування у даному висновку: "… Розгляд питання, пов`язаного з інтересами малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досить тривалий. Неодноразово збиралися матеріали, були відвідування хлопчика за місцем реєстрації та проживання спільно з мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після прийняття рішення виконкому сільської ради від 01.05.2023 року №20 "Про не позбавлення батьківських прав" став відомим факт пошуків матір`ю сина та знайдення його в жахливих антисанітарних умовах, про що свідчать світлини, надіслані відразу на Viber начальнику Служби у справах дітей. Члени комісії занепокоїлися, що факт недбалого ставлення батька до своїх обов`язків виявився із запізненням. [...] Результати огляду свідчать про адаптацію дитини до умов, що відрізнялися від тих, у яких він перебував попередньо. Хлопчик у присутності членів комісії малював, відповідав на запитання. Коли запитали чи спілкується він з татом, то відповів, що тато не приїздить, він його не бачив. Занепокоєння викликало зображення людей, у яких руки були прямо з голови… Порахувати до десяти він не міг, так само як і назвати літери, але батько не проговорював цієї проблеми з матір`ю дитини, не шукав способів розвитку сина, натомість його просто переховував. Після того, як ОСОБА_3 уже був удома виявилося, що він не знає значення слова "пісня", не чув віршів, не хотів йти на вулицю, щоб там гратися, а найстрашніше - це те, що він не знав про існування мами. Наразі дитина залюбки відвідує садочок, де має багато друзів. ОСОБА_2 стверджує, що батько не шукав можливості зустрічей із сином, тому говорити про факт недопущення до дитини не є вірогідним."

Даний висновок щодо способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як це передбачено приписами чинного Законодавства, був предметом дослідження та обговорення в судовому засіданні апеляційного суду, за участю представників батьків малолітньої дитини ОСОБА_6 , які висловили свої позиції з даного приводу.

У даній справі є документально підтвердженими посилання апелянта на наявність судових процесів між сторонами даного спору щодо місця проживання дитини ОСОБА_3 , якого було оголошено у розшук, факту пошуків матір`ю ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , невиконання позивачем ОСОБА_1 рішення суду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_2 (а.с.24-35, 36-50, 52-56, 57-70, 71, 72-77, 78-89).

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що не відповідає інтересам дитини висновок суду першої інстанції від 15.01.2024 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні із сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - у літній період забирати дитину на відпочинок та оздоровлення з виїздом, що передбачає період до 10 днів, за межі Чернігівської області, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки та не спростував обґрунтованості висновку органу опіки та піклування щодо встановлення способу участі батька у спілкуванні і вихованні сина та порядку побачення з ним (а.с.18-19). Апелянт ОСОБА_2 не погоджується із наданням судом першої інстанції тільки батьку права на кожні вихідні у спілкуванні з сином, що позбавляє її права на проведення дозвілля із дитиною у вихідні від садочку та школи дні. Апелянт заперечує проти вивезення дитини за межі Чернігівської області, у зв`язку з тим, що після вивезення дитини до Київської області, вона два роки займалась пошуками дитини, та знайшла сина у неналежних умовах та важкому психологічному стані. На думку апелянта, запропонований органом опіки та піклування порядок участі у спілкуванні із дитиною є достатнім, і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, звички тощо, і не порушуватиме переважне право батьків дітей у їх вихованні. За доводами апелянта, запропонований позивачем графік може призвести до порушення вказаного права.

У постанові від 11.12.2019 року у справі №753/15487/18, провадження №61-18994св19, Верховний Суд зазначив, що "… суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи."

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність побачень батька з дитиною у присутності матері конкретно у даній справі, обумовлена фактичними обставинами справи, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, і не спростована позивачем.

Апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції від 15.01.2024 року, частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину, та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересів, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість, існування між сторонами даного спору вищезазначених стосунків, ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку у спілкуванні із дитиною, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного із батьків є рівними. В даному випадку, визначення рішенням суду способу участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини. З огляду на викладене вище, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо наявності підстав для відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, у зв`язку із відсутністю перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи до уваги вищенаведені норми Закону, які регламентують спірні правовідносини, практику розгляду даної категорії справ Верховним Судом, Європейським Судом з прав людини, документально підтверджені фактичні обставини даної справи, а також те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, апеляційний суд, виходячи із необхідності якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини сторін спору - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задовольнити частково. При цьому, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні з сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме, у літній період забирати дитину на відпочинок та оздоровлення з виїздом, що передбачає період до 10 днів, за межі Чернігівської області, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Апеляційний суд вважає за необхідне прийняти у вказаній частині позовних вимог постанову, якою відмовити у задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року апеляційний суд вважає за необхідне змінити в частині визначеного часу та способу спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також в частині розподілу судових витрат між сторонами, виклавши перший, другий, третій, четвертий, шостий абзаци рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року у наступній редакції:

''Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , у спілкуванні з дитиною, та встановити наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- надати можливість ОСОБА_1 у неробочі дні матері ОСОБА_2 проводити час із дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Прилуки з 11:00 год. до 15:00 год., враховуючи обов`язкову присутність матері дитини ОСОБА_2 під час зустрічей, бажання дитини, стан його здоров`я, погодні умови, а також епідеміологічну ситуацію;

- у разі неможливості спілкувань з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви."

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року, апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін.

Апеляційний суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

При цьому, апеляційний суд при вирішенні даного спору, вважає за необхідне зазначити, що в подальшому, із врахуванням відповідних вікових змін сина сторін спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його розвитку та потреб, сторони спору не позбавлені у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні їх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що буде відповідати, насамперед, засадам якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 , відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 805 (вісімсот п`ять) грн. 20 коп., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених нею судових витрат за подання апеляційної скарги (а.с.144), пропорційно розміру задоволених вимог поданої нею апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні з сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме, у літній період забирати дитину на відпочинок та оздоровлення з виїздом, що передбачає період до 10 днів, за межі Чернігівської області, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

У задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року змінити в частині визначеного часу та способу спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також в частині розподілу судових витрат між сторонами, виклавши перший, другий, третій, четвертий, шостий абзаци рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року у наступній редакції:

''Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення способу участі у вихованні дитини та порядку побачення з дитиною, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , у спілкуванні з дитиною, та встановити наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- надати можливість ОСОБА_1 у неробочі дні матері ОСОБА_2 проводити час із дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Прилуки з 11:00 год. до 15:00 год., враховуючи обов`язкову присутність матері дитини ОСОБА_2 під час зустрічей, бажання дитини, стан його здоров`я, погодні умови, а також епідеміологічну ситуацію;

- у разі неможливості спілкувань з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви."

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 805 (вісімсот п`ять) грн. 20 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: