ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1016/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, за участі стягувача Міського комунального підприємства «Основаніє»,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, за участі стягувача: Міського комунального підприємства «Основаніє». Скаргу мотивував тим, що 25.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою Крістіною Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 72625503 з виконання виконавчого листа № 2-411/2011, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 10.01.2014 року. Про наявність вказаної постанови він дізнався з листа приватного виконавця, отриманого 09.09.2023, після чого звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для ознайомлення з матеріалами справи № 2-411/2011. Після ознайомлення зі справою ним встановлено, що відповідно до виконавчого листа, строк його пред`явлення до виконання сплив 04.12.2014 і цей строк судом не подовжувався. Проте, приватним виконавцем 25.08.2023 незаконно відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

У зв`язку з викладеним, просив подовжити процесуальний строк на оскарження постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 72625503 від 25.08.2023 року, визнати її незаконною та скасувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2024 року поновлено строк для звернення зі скаргою на постанову приватного виконавця, відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 26.03.2024 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції є передчасним, не відповідає чинному законодавству та наявним у справі доказам.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

26.04.2024 року від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Міське комунальне підприємство «Основаніє» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання представника в судове засідання не направило, проте 13.05.2024 року (тобто, вже після розгляду справи та ухвалення рішення) до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, зазначене клопотання було надіслано до суду за допомогою засобів поштового зв`язку.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі, провадження №22-ц/778/4365/13 від 04 грудня 2013 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2011 року змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Основаніє» заборгованість у період з січня 2007 року по травень 2009 року по квартплаті і технічному обслуговуванню будинку у розмірі 1 749 грн. 64 коп., по комунальним послугам у розмірі 3 516 грн. 85 коп.

На виконання рішення Комунарський районний суд м. Запоріжжя по справі видав виконавчий лист від 10.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи за позовом Комунального підприємства «Виробничеремонтно-експлуатаційнежитлове об`єднання№ 5», правонаступником якого є КП «Оснеованіє», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, по технічному обслуговуванню будинку та прибудинкової території,виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-241/2011, вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання 16.08.2023 стягувачем приватному

виконавцю виконавчого округу Запорізької області Білецькій К.О., у зв`язку з чим нею винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2023, ВП № 72625503.

У виконавчому листі містилися відмітки про завершення виконавчого провадження від 19.05.2015 на підставі ст.. 26 Закону України «Про виконавче провадження»; від 31.08.2017 на підставі п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; від 28.06.2022 на підставі п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О., суд першої інстанції керувався тим, що на час винесення приватним виконавцем оскаржуваної постанови строк пред`явлення виконавчого документу до виконання ще не сплив, а тому твердження заявника, що приватним виконавцем порушено вимоги ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» не обґрунтовані належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як передбачено ч.1 ст.14 ЦПК України,судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час винесення оскаржуваної постанови), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною п`ятою статті 12 Закону №1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, наведена норма, встановлюючи з якого саме моменту починається перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, наводить лише два випадки такого повернення, а саме: 1) неможливість в повному обсязі або частково виконати рішення; 2) встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника. Обидва ці випадки є такими, що підпадають під положення статті 37 цього Закону.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частини четверта, п`ята статті 37 Закону №1404-VIII).

Вищенаведена норма права, встановлює, що: по-перше, випадки повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження, яке презюмується відкритим у відповідності до чинного законодавства; по-друге, стаття 37 цього Закону прямо встановлює право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, саме тоді, коли виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених цією статтею.

З огляду на викладене вище та обставини, встановлені під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не закінчився, а постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 72625503 з виконання виконавчого листа № 2-411/2011, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 10.01.2014 року винесена з дотриманням норм чинного законодавства.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що виконавець, відкриваючи виконавче провадження 25.08.2023, діяв правомірно та в межах строків, встановлених статтею 12 Закону №1404-VIII.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладене, зводяться до цитування норм законодавства та незгоди з рішенням суду.

Твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Оскаржувана ухвала, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: