Справа № 279/2013/24
Провадження № 2/279/1001/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи ОСОБА_4 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/2013/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.09.2012 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування в шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.09.2020 року шлюб між ними було розірвано. В даний час їх неповнолітній син проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач проживає окремо, з сином вона не спілкується, не цікавиться його життям, ніяким чином не примає участі у житті дитини, не забезпечує сина матеріально, не займається його дозвіллям, його фізичним, інтелектуальним, моральним, культурним і соціальним розвитком. Відповідач має шкідливі звички, часто залишає помешкання. Дитина виявила бажання проживати з ним, проявляє до нього сообливу прихильність. Він як батько відповідально ставиться до своїх бітьківських обов`язків, приділяє достатньо часу сину та займається його розвитком в усіх аспектах. Просить визначити місце проживання малоілтнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити, так як доводи викладені в позовній заяві надумані. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1 , Коростенський міськрайонний суд в своєму рішенні вказав, що місцем проживання малолітніього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є місцем проживання матері, заперечень у ОСОБА_7 не було. З того часу і по даний час її син ОСОБА_8 проживає разом з нею і ніколи з батьком не проживав та не проживає. За чотири роки Назаб декілька разів був за адресою проживання батька з новою родиною декілька разів, жодного разу там не залишався ночувати. Їх з позивачем діти проживають разом з нею, перебувають повністю на її утримання та вихованні, вона відвідує школу, дитячий садочок, винаймає для сина репетитора, забезпечує дітй всім необхідним, відвідує лікарів. Алімети на утримання дітей позивач сплачує нерегулярно і в розмірі, який був нижчим за мінімальний гарантований законом розмір на двох дітей відповідного віку. Прагнення позивача визнатичи місце проживання сина з ним пов`язане з новим законом про мобілізацію, а саме: бежання позивача уникнути призову.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача в задоволенні позову просили відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив в якому просив позовні вимоги задовольнити. Працівниками служби у справах дітей було проведено обстеження умов проживання дитини, про що було скаладено відповідний акт, згідно до висновку органу опіки та піклування, який затерджений рішенням Коростенської міської ради №137 від 06.03.2024 року, визнано за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком. Заперечення відповідача не підтверджені належними оказами.

Представник Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що з родиною ОСОБА_10 знайома, проживає в сусідньому будинку, з відповідачкою знайома давно, колись навчались в одній школі, а зараз їхні діти разом навчаються в одному класі. ОСОБА_11 може охарактеризувати як відповідальну маму, вона постійно займається дітьми, ніколи не бачила її в стані алкогольного сп`яніння, не бачила того, що вона щось курить. Діти між собою спілкуються ОСОБА_8 приходить до них до дому в гості, ніяких скарг на батьків від ОСОБА_8 не чула ні вона, ні її донька. На батьківські збори приходить тільки мама, тато був присутнім у школі одного разу на святі першого дзвоника, якогось року, точно не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду зазначила, що вона є мамою відповідачки. Поясніла, що коли її колишньому зятю присудили аліменти він приніс гроші дітям, вони були здивовані сума була 10000 тис.грн. ці гроші він приніс дав в руки їй, а потім березень, квітень, травень перераховував на картку ОСОБА_11 гроші на дітей по 8000 тис., і оскільки для нього це виявилось тягарем і вирішив оформили ОСОБА_8 на себе, щоби стільки грошей не платити, та не йти на війну. Коли ОСОБА_13 і ОСОБА_11 розірвали шлюб винуватими в цьому вони були обоє. ОСОБА_13 залишив Віторію, коли їхній другій дитині не було двох місяців. Він почав проживати з іншою жінкою у них також народилася дитинка. ОСОБА_11 , як молода жінка також почала зустрічатися з іншим чоловіком і іноді відлучалася до нього. Діти в цей час перебували у неї, як у матері ОСОБА_11 . Вони не знаходилися в якомусь місці, вони були у неї, завжди доглянуті, нагодовані. Щодо куріння якихось заборонених речей, то ніколи не бачила, що ОСОБА_11 курить "траву", щодо вживання алкоголю, можливо десь під час гостювання вона алкоголь і вживала, з дітьми веде себе як мама, нормально. Діти знаходяться на забезпеченні її та мами ОСОБА_11 . За три з половиною роки ОСОБА_13 сплатив аліментів 77000 тис.грн. в місяць це виходило по 1800 грн. на двох дітей, тільки зараз після присудження аліментів, почав платити більші кошти. ОСОБА_13 один раз в місяць забирав дітей на ніч (коли одного, коли двох). На змагання ОСОБА_8 один раз їздив ОСОБА_13 сам, один раз їздила ОСОБА_11 сама, одного разу їздили обоє. На батьківські збори до школи ходить тільки мама ОСОБА_11 . До школи збирає мама, коли завозила мама, а частіше возить дід. На спортивну секцію мама завозить і тато декілька разів возив. ОСОБА_14 , самий тривалий час перебування у батька це ніч, максимум дві. З нового року батько ОСОБА_8 звав до себе, однак ОСОБА_8 казав їй що не хоче йти до тата, йому там не цікаво, у нього тут друзі в дворі. Він казав: Папа меня просит, но я не хочу идти к нему ночевать". З нового року ОСОБА_8 рази три чотири рази у нього ночував. Нещодавно тато купив ОСОБА_5 нові кросівки, більше нічого їй не відомо. Рахунки на мобільний телефон ОСОБА_8 поповнюють або мама або вона. Дідусь купив ОСОБА_8 мобільний телефон за 68000 тис.грн. Дідусь підприємець, також має пенсію, він купив. Останній раз, коли ОСОБА_8 був у тата ОСОБА_13 дав ОСОБА_5 700 грн., так він там щось у нього працював (здавав метал). Коли дід возив ОСОБА_8 на рибалку, то ОСОБА_8 заходив у кав`ярню брав у тата в кав`ярні круасани. Коли ОСОБА_8 приходив додому від батька, не скаржився.

На запитання свідок пояснила, що її смс повідомлення позивачу вона написала, оскільки була засмучена, що коли діти захворіли, ОСОБА_11 не було вдома, і ОСОБА_13 не прийшов, коли вона просила його. Лікувала, доглядала дітей вона. Тільки один раз протягом року ОСОБА_13 завіз ОСОБА_8 до лікаря, та один раз ОСОБА_16 . На запитання свідок суду пояснила, що останній раз ОСОБА_11 була відсутньою вдома (була у свого чоловіка) чотири дні, так само як і ОСОБА_13 був відсутнім коло дітей, дітей в ці дні не відвідував.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні зазначила, що проживає з ОСОБА_11 в одному будинку та знає ОСОБА_11 як гарну маму, вона кожний раз йде з такими сумками, разом всюди з дітками, сама з ними вдвох, в машину їх садить і в школу, і в парк, скрізь вона зі своїми дітками разом. ОСОБА_11 зустрічає щодня, коли сидить на лавочці. ОСОБА_11 приїжджає машиною і діток привозить. Кожен день ОСОБА_8 був вдома, гуляв у дворі. Батька бачили дуже рідко, він приходив трішки побув і уходив із сумкою порожньою, а ОСОБА_11 йде й дві сумки несе їсти дітям. На запитання ОСОБА_20: "Що тобі тато приніс"?, відповідь: "Нічого". ОСОБА_11 в нетверезому стані ніколи не бачила. Можливо десь, колись вона і вживала, не знає, на вулиці ніколи п`яною її не бачила. Скарг від ОСОБА_18 на свою доньку не чула. Скарг від діток на маму ОСОБА_11 не чула, маму свою вони люблять. Ось, вчора діти приїхали з річки, накупані, задоволені. Випадків, щоби ОСОБА_11 десь уходила невідомо куди не було.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеіралами справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як зазверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійсненнявсіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини ,які мають значення для справи і на яківона посилається як на підставу своїх вимог абоз аперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26.09.2012 року, який був зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №310. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітню доньку ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 08.09.2020 року шлюб між ними розірвано, визначено місцем проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання матері.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю».

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За приписами ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновки органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , його матеріальне становище стабільне, має майно на праві приватної власності, а саме квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 . На обліку в лікаря - нарколога та лікаря-психіагра не перебуває. Мати дитини, ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вона має шкідливі звички, часто залишає помешкання. Прагнення родичів їй допомогти врегулювати своє життя не дає жодних. результатів. Згідно акту обстеження змов проживання від 22.02.2024 року, малолітній ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, ОСОБА_1 , який його утримує і виховує. Всі умови для проживання та виховання дитини створені. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з ОСОБА_1 . При спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він має бажання і надалі проживати з батьком.

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №137 від 06.03.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування Коростенської міської ради "Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 .".

Виконання батьківських обов`язків відповідачем відносно малолітньої дитини ОСОБА_19 підтверджено довідкою Коростенського міського ліцею №9 від 15.05.2024 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_2 бере активну участь у вихованні сина ОСОБА_8 , приводить сина до закладу освіти і забирає після уроків, відвідує батьківські збори; актом обстеження умов проживання від 16.05.2024 року, з якого слідує, що створені всі умови для виховання та розвитку дитини, що також підтверджується поясненнями свідків.

З даних довідко Консультативно-діагностичного центру слідує, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря-пчсихіатра та лікаря-нарколого не перебуває.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, в межах доводів наданих сторонами, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Неповнолітній ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він проживає з мамою. Каніли проводить добре, грається з друзями, купається на річці у присутності батьків друзів та у присутності своєї мами. Зазначив, що має свою кімнату, в якій є шкаф, кровать, має комп`ютер, приставку, настольні ігри. До нього до дому приходять друзі, мама дозволяє. Мама з татом розійшлися чотири роки тому. Спочатку він плакав за татом, сумував. Потім до нього він часто приходив. Сумував тому, що батьки розійшлися. До тата ходить у гості самостійно. Також зазначив, що займається спортом, секція знаходиться біля магазину "Сільпо", на заняття возить дідусь або мама. Їздив на змагання, зайняв перше місце мама пишається, мама купила цукерки, з татом ходили на піцу. Важає, що залишати надовго батьками місце проживання не дуже добре, однак не наполягає, щоби вони були з ним 24/7. Коли не має вдома мами й тата його дідусь забирає і везе до бабусі, у них великий будинок.

Позивач не довів того, що відповідачка не дбала про здоров`я хлопчика чи не брала участі у його вихованні. Навпаки, документи зі школи підтверджують, що саме матір дитини бере активну участь у шкільному житті хлопчика. Також позивачем не надано доказщів на підтвердження "поганих звичок" відповідача. Натомість матеріали справи містять довідки з яких слідує, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Отже, суд приходить до висновку, що немає належних доказів того, що станом на час звернення з позовом обставини щодо участі обох батьків у вихованні дитини змінились таким чином, що в інтересах дитини необхідно в судовому порядку змінити місце проживання дитини на користь батька.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Коростенської міської ради визначено за доцільне визначити місце проживання дитини з ОСОБА_1 . Проте цей висновок не є достатнім як доказ у справі, оскільки у ньому не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси дитини враховано.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, враховуючи методи виховання дитини, яких дотримується відповідачка, за відсутності доказів загрози здоров`ю чи нормальному розвитку дитини в разі, якщо би вона проживала з матір`ю, та враховуючи бажання самої дитини, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дитини за таких обставин відповідало б рішення, коли дитина залишилась би проживати з тим з батьків, з ким вона і хотіла.

Разом з тим батько дитини не втрачає можливості брати активну участь у покращенні успіхів у навчанні та здійсненні дієвих заходів для зміцнення і покращення здоров`я сина.

Враховуючи вищенаведене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.141,263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст.141,150,157,160,161, ЦК України, ст.51 Конституції України,

У Х В А Л И В:

В задоволеннні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено не пізніше ніж через десять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини цього рішення 04.07.2024 року.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_3 , Житомирська РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради, місце знаходження: м.Коростень, вул. Грушевського, 22, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом