ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/32725/23

Провадження № 22-ц/4820/2025/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 19 квітня 2024 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що між сторонами укладено шлюб 08.11.2023 року, про що Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено актовий запис №200.

Подружні відносини з відповідачем фактично розірвані. Спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають, шлюб має формальний характер.

Він з відповідачкою мають різні погляди на життя, тому вважає неможливим проживання однією сім`єю з нею. Подальше збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Враховуючи наведене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 листопада 2023 року за актовим записом №200.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2024 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 08 листопада 2023 року Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 200 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду як незаконне, у задоволенні позову відмовити. Вказує, що сім`я сторін не припинила свого існування, їхній шлюб зареєстровано 09.11.2023 року, а позов про розлучення подано 13.12.2023 року, що викликає розумний сумнів. Після подачі заяви про розірвання шлюбу позивач продовжував спілкуватися з нею та турбуватися про неї, систематично надсилав їй кошти. На початку липня 2024 року в одній із телефонних розмов позивач повідомив, що подав заяву про розірвання шлюбу, оскільки не хоче залишити її вдовою. Ініціювання позивачем позову про розірвання шлюбу - це прояв його турботи щодо неї, викликаний психологічним стресом позивача як військового, а не свідчення розриву сімейних відносин. На думку апелянтки, підпис у позовній заяві не є підписом позивача, це підпис іншої особи. Судом порушено норму ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, оскільки не з`ясовано фактичних взаємин подружжя, - суд відкинув справжні обставини, які вказують про відсутність причин для розлучення та дійшов помилкового висновку про неможливість збереження шлюбу. Суд відмовив відповідачці у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, чим позбавив її можливості брати участь у розгляді справи, посилаючись при цьому, що відповідачка не з`явилася без поважних причин.

В засіданні апеляційного суду сторони, представниця апелянтки в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що 08.11.2023 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) укладено шлюб.

Вже 04.12.2023 року ОСОБА_1 подав до суду позов про розірвання цього шлюбу.

Сторони не мають дітей, шлюб носить формальний характер, позивач не має наміру відновити подружні відносини.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що подружні стосунки між сторонами припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим за відсутності волі позивача та буде суперечити інтересам сторін.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини 3 статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу є безпідставними.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад.

Тому й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз/сім`ю/шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не має вільної згоди на збереження шлюбу з відповідачкою.

В апеляційній скарзі апелянтка ствердила, що в телефонній розмові позивач повідомив її про подачу позовної заяви про розірвання шлюбу і свій безумовний намір припинити цей шлюб.

Впродовж розгляду справи судом першої інстанції, а також апеляційним судом позивач ОСОБА_1 не повідомив про зміну своєї позиції у справі, не відмовлявся від позову.

Тому незалежно від мотивів такого рішення позивача, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами за небажання позивача продовжувати шлюбні відносини з відповідачкою.

Посилання апелянтки на допущені процесуальні порушення (незабезпечення участі представниці відповідачки в режимі відеоконференції в судовому засіданні на стадії перегляду заочного рішення за її заявою) не має істотного значення для вирішення цього спору.

При цьому апеляційний суд констатує, що відповідачка та її представниця не скористалися правом клопотати про участь в режимі відеоконференції в засіданні апеляційного суду і не з`явилися в судове засідання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк