Справа № 350/475/22 Провадження № 2/450/263/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Снятинської міської ради про предмет позову : визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): з 22.07.20212 року у сторін народився син ОСОБА_3 . 01.04.2020 року, шлюб між сторонами розірвано, однак не вирішено питання про місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 . Відповідач проживає в Італії, а їхній спільний син проживає з позивачем та перебуває на повному його утриманні та вихованні. Відповідач, жодних коштів на утриманні сина не надає. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги задоволити.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2023 року, заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2022 року, скасовано та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2023 року, матеріали цивільної справи, скеровано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак позивач подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини :

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.03.2002 року, який між ними розірвано, 01.04.20220 року рішенням Франківського районного суду м. Львова.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області № 204-14/2022, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 по місцю проживання батька.

Також Службою у справах дітей Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, надано висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджено 16 червня 2022 року.

Відповідно до вказаного висновку, Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 по місцю проживання батька.

У висновку зазначено, що зі слів батька та сина відомо, що на даний час мати ОСОБА_2 , перебуває за межами України (Італія), а син залишився проживати з батьком. Малолітній ОСОБА_3 , в письмові формі висловив своє бажання проживати біля батька на його вихованні та утриманні, оскільки досяг такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04.05.2022 року, малолітній син проживає з батьком по АДРЕСА_1 , хоча фактично зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , згідно довідки про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до довідки № 32 виданої Поршнянським старостинським округом Солонківської сілської ради Львівського району Львівської області, за адресою Львівська область, Львівський район, с. Липники, вул. Різдвяна, 22, зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно копії паспорта для виїзду за кордон № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що останній, 06.05.2022 року перетнув державний кордон України, відмітка про повернення на територію України, відсутня.

Згідно копії паспорта для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , вбачається, що остання, ІНФОРМАЦІЯ_5 перетнула державний кордон України, відмітка про повернення на територію України, відсутня.

Таким чином долучені сторонами докази, суперечать один одному, з яких неможливо встановити з ким проживає, та де проживає малолітній ОСОБА_3 , на даний час.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Сторонами та їх представниками, в судовому засіданні не заявлялося клопотання про заслуховування думки дитини, позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності.

За ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас, у вищевказаному вказаному висновку відсутні відомості про те, на підставі яких відомостей орган опіки та піклування дійшов висновків про доцільність визначення місця проживання дитини з позивачем. Крім того, у такому відсутнє будь-яке належне обґрунтування обставин, які викладені у ньому, а також з мотивів такого неможливо встановити, чи повідомлялася про вирішення питання, щодо місця проживання дитини, відповідач у справі.

Таким чином, суд не погоджується зі згаданим висновком.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 247, 259, 263- 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2024 року.

СуддяН. Б. Добош