ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року

м. Київ

справа № 761/41982/21

провадження № 61-9178св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І. та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»)про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 18 серпня 2020 року № 893-к був переведений на посаду начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» (далі - ВП «Енергоатом-Трейдинг») ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01 грудня 2020 року № 989 затверджено нову організаційну структуру та введено в дію новий штатний розпис ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом». При цьому, наказ не містить обґрунтування скорочення чисельності або штату працівників. У ньому не зазначено перелік посад, кількість та категорії працівників, які будуть виключені із штатного розпису. Наказ також не передбачає створення комісії із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом залишитися на роботі. Крім того, позивач вважає, що вказані зміни не є змінами в організації виробництва та праці ДП «НАЕК «Енергоатом», оскільки не відбулось раціоналізації робочих місць, запровадження нових форм організації праці, впровадження передових методів, технологій тощо.

27 січня 2021 року відповідач ознайомив позивача з попередженням про наступне вивільнення, списком вакансій та наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01 грудня 2020 року № 989. При цьому, попередження не містить дати його складання, що є грубим порушенням вимог закону.

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» «Про звільнення працівника ВП «Енергоатом-Трейдинг» ОСОБА_2 » від 11 жовтня 2021 року № 1269-к позивач був звільнений з роботи 18 жовтня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

18 жовтня 2021 року позивачу вручена копія наказу про звільнення та видана трудова книжка.

Як вказує позивач, проводячи процедуру вивільнення, відповідач, ознайомивши ОСОБА_1 зі списком наявних вакансій, не запропонував йому одну з вакантних посад чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку позивач може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи.

При цьому, список вакансій не підписаний роботодавцем, не містить інформації щодо посадових окладів, кваліфікації, прав та обов`язків за відповідною вакантною посадою, що необхідно для прийняття рішення про укладення нового трудового договору. Разом з цим, плануючи та проводячи вивільнення працівників, відповідач здійснював прийняття на роботу нових працівників.

Також, з дня попередження (27 січня 2021 року) про наступне вивільнення і до дня розірвання трудового договору (18 жовтня 2021 року) у відповідача з`являлися нові вакантні посади, однак жодна з них позивачу не запропонована. Крім того, відсутня відмова позивача від переведення на іншу роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом звільнено позивача у зв`язку із скороченням посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. В той же час, вказана норма не передбачає такої підстави звільнення, як скорочення посади.

Крім того, звільнення позивача відбулось за відсутності згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, та профспілкового органу вищого підпорядкування, що є грубим порушенням статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Позивач вважає, що роботодавець не дотримався процедури вивільнення працівника.

Тому позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 11 жовтня 2021 року № 1269-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 жовтня 2021 року до моменту ухвалення рішення суду про поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Шевченківський районний суд м. Києва у складі судді Осаулова А. А. рішенням від 07 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління діяльністю підприємством, а тому при прийнятті наказу від 01 грудня 2020 року № 989 позивач діяв у межах наданих йому повноважень.

В новому штатному розписі ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом», затвердженому т.в.о. президента компанії ОСОБА_3 01 грудня 2020 року (додатки 1, 3 до наказу від 01 грудня 2020 року № 989), була відсутня посада начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій, яку обіймав позивач.

27 січня 2021 року ОСОБА_4 було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення, наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» 01 грудня 2020 року № 989 «Про зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом-Трейдинг» та вакансіями ДП «НАЕК «Енергоатом». Відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 жовтня 2021 року № 1269-к «Про звільнення працівника ВП «Енергоатом-Трейдинг» ОСОБА_2 » ОСОБА_1 , начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом», звільнено з роботи 18 жовтня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі його середньомісячної заробітної плати згідно зі статтею 44 КЗпП України.

Київський апеляційний суд постановою від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року скасував та ухвалив по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконним наказ від 11 жовтня 2021 року № 1269-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 20 жовтня 2021 року.

Стягнув з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 370 843,20 грн.

Стягнув судовий збір з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 в розмірі 3 032 грн та на користь держави в розмірі 27 613 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з дня попередження до дня звільнення позивача з роботи у відповідача з`являлись вакантні посади, які не були запропоновані позивачу, які відповідали його освіті та кваліфікації.

Докази, які наявні у матеріалах справ не свідчать про дотримання відповідачем вимог КЗпП України.

Київський апеляційний суд додатковою постановою від 21 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 задовольнив частково та стягнув з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник позивача складав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та брав участь у судових засіданнях. Проте, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, а тому не потребували додаткової консультації клієнта, дослідження документів щодо спору, розробку правової позиції та стратегії захисту прав клієнта. Таким чином, заяву, подану представником позивача про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, задоволено частково.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційних скаргах, поданих у червні 2023 року до Верховного Суду, ДП «НАЕК «Енергоатом», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції та додаткову постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційних скарг в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» на постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, витребувано її із Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

27 липня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

В касаційних скаргах відповідач посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц, від 03 лютого 2022 року у справі № 225/494/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 755/16619/20 та інших.

В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що позивач не надав згоду на переведення на будь-яку із запропонованих посад (роботу), що підтверджується матеріалами справи. Процедура погодження з профспілковим комітетом звільнення позивача відповідачем дотримана. Пропонування вакансій особі, посада якої скорочується, має відбуватися саме в той момент, який зазначений у частині третій статті 49-2 КЗпП України - в період повідомлення про майбутнє вивільнення.

В касаційній скарзі відповідач вказує, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У липні 2023 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу на постанову залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що ОСОБА_1 займав посаду начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 01 грудня 2020 року № 989 «Про зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом-Трейдинг» затверджено організаційну структуру ВП «Енергоатом-Трейдинг».

З організаційної структури та штатного розпису ВП «Енергоатом-Трейдинг» затвердженого т.в.о. президента компанії ОСОБА_3 01 грудня 2020 року (додатки 1, 3 до наказу від 01 грудня 2020 року № 989), вбачається, що управління з фінансів та супроводження торгових операцій та посада начальника зазначеного управління, яку обіймав позивач, відсутня у новому штатному розписі.

27 січня 2021 року ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне звільнення, в якому зазначено, що в організаційній структурі ВП «Енергоатом-Трейдинг» проведені зміни в організаційній структурі та штатному розписі, в зв`язку з чим посада начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» вже скорочена відповідно до наказу від 01 грудня 2020 року № 989, та запропоновано розглянути наявні вакантні посади, які є в наявності у компанії. Попереджено, що у разі відмови продовжити роботу в ДП «НАЕК «Енергоатом» трудовий договір з ним буде розірвано згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України, але не раніше двох місяців з дати одержання цього попередження, протягом зазначених двох місяців за ним зберігається посадовий оклад з урахуванням всіх надбавок, які він отримував, а також право вільно використовувати до 4 годин робочого часу на тиждень для пошуків нового місця роботи.

У відповідності до акта направлення на вакантну посаду ОСОБА_2 від 09 вересня 2021 року, 08 вересня 2021 року начальник управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ОСОБА_5 був направлений на співбесіду до директора департаменту управління витратами виконавчої дирекції з виробництва та ремонтів ОСОБА_6 для визначення можливості переведення на наявну вакантну посаду старшого інженера відділу супроводження експлуатації та ремонту департаменту управління витратами виконавчої дирекції з виробництва та ремонтів. ОСОБА_5 пройшов співбесіду з позитивним результатом, але 09 вересня 2021 року зателефонував ОСОБА_6 та відмовився від цієї посади.

Крім того, ОСОБА_1 було направлено на тимчасову вакансію провідного економіста відділу планування та контролінгу Департаменту з економіки, що вбачається із направлення від 05 жовтня 2021 року, однак від вказаної посади він відмовився.

Відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 жовтня 2021 року № 1269-к «Про звільнення працівника ВП «Енергоатом-Трейдинг» ОСОБА_2 » ОСОБА_1 начальника управління з фінансів та супроводження торгових операції ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» звільнено з роботи 18 жовтня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади із виплатою вихідної допомоги у розмірі його середньомісячної заробітної плати.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В частині другій цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених в пунктах 1, 2 та 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України за ініціативою роботодавця у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватися гарантій, передбачених статтею 49-2 цього Кодексу.

Так, згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Попередження - це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник з дотриманням установленого законодавством двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї. Двомісячний строк попередження передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З матеріалів справи відомо, що наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 липня 2020 року № 574 було затверджено зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом-Трейдинг». 01 грудня 2020 року було затверджено організаційну структуру ВП «Енергоатом-Трейдинг». В організаційній структурі ВП «Енергоатом-трейдинг» було створено фінансово-економічний відділ функції якого є ідентичними функціям управління з фінансів та супроводження торгових операцій.

Наказом від 04 січня 2021 року № 01-к на посаду начальника фінансово-економічного відділу було прийнято ОСОБА_7 з 12 січня 2021 року.

27 січня 2021 року ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне звільнення в якому зазначено, що посада начальника управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» вже скорочена.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 міститься правовий висновок про те, що за положеннями частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Суд апеляційної інстанції встановив, що з дня попередження до дня звільнення позивача з роботи у відповідача з`являлись вакантні посади, які не були запропоновані позивачу та які відповідали його освіті та кваліфікації.

Відповідно до вказаного, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що з матеріалів справи вбачається недотримання відповідачем вищезазначених норм законодавства.

Частинами першою та другою статті 235 КЗпП України встановлено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановлено, що загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1 370 843,20 грн. Тому вказану суму середнього заробітку стягнено з відповідача на користь позивача.

Додаткова постанова Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року не підлягає скасуванню, оскільки у касаційній скарзі на вказану додаткову постанову зазначено, що підстави касаційного оскарження є аналогічними підставам касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, інших доводів касаційна скарга не містить.

Оскільки колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку про залишення без змін основного рішення апеляційного суду, тому додаткове рішення, також, підлягає залишенню без змін.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц, від 03 лютого 2022 року у справі № 225/494/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 755/16619/20 та інших є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у тих випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Аргументуючи підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зазначені доводи заявника відхиляються касаційним судом з огляду на те, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена за результатами оцінки у сукупності всіх доказів і обставин справи та висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Таким чином, наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційні скарги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров