РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/837/24

№ 2/183/1707/24

12 вересня 2024 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , третя особа - військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом у якому просили встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на утриманні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що є батьками ОСОБА_5 , який з березня 2022 року призваний до Збройних Сил України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби син позивачів брав безпосередню участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Син позивачів зник безвісті 14 листопада 2022 року поблизу м.Бахмут Донецької області. Члени родини військовослужбовців, які зникли безвісти за особливих обставин або полонених мають право отримувати додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. за весь час перебування в полоні або за весь час поки не буде змінено статус зниклого на інший статус. Позивачі зверталися для отримання грошової винагороди до ВЧ НОМЕР_1 , проте їм було відмовлено, оскільки для цього необхідно довести факт перебування на утриманні військовослужбовця. Син позивачів до 20.04.2018 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу син позивачів проживав разом з ними і повністю утримував своїх батьків. Обоє позивачів мають тяжкі захворювання, їх пенсії не вистачало на лікування, тому син ОСОБА_5 фактично повністю утримував своїх батьків. Заробітна плата сина позивачів була основним та постійним засобом існування сім`ї.

Ухвалою судді від 30.01.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідачка ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 (на далі за текстом - відповідачка), не погодилася з позовом, подала відзив у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що згідно чинного законодавства особами, які перебувають на утриманні військовослужбовців грошове забезпечення виплачується за таких обставин: військовослужбовець не перебуває у шлюбі; у військовослужбовця немає дітей. У сина позивачів - ОСОБА_5 є неповнолітня дочка, а тому факт, який просять встановити позивачі не має юридичного значення, адже навіть при встановленні факту перебування на утриманні, не виникне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця. Крім того, факт перебування на утриманні не підтверджено належними та допустимими доказами.

Позивачі правом на подання відповіді на відзив не скористалися.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Пояснила, що їх син перебував у шлюбі з 2008 по 2018 рік. Після розлучення син став проживати з ними до 23.03.2022, коли його призвали до лав ЗСУ. Син купував продукти, платив за комунальні послуги, возив онкохворого батька у Дніпро в лікарню, платив за операцію, возив батька на хіміотерапію. Сама позивачка має ряд захворювань, потребує постійного лікування. Син завжди підтримував їх, оскільки його дохід був більшим. З 2022 року син отримував грошову винагороду, допомагав з цих коштів, а потім взагалі віддав їм свою картку, з якої позивачі знімали кошти. 14.11.2022 син зник безвісті, а позивачі залишилися без засобів для існування та лікування, оскільки його грошове забезпечення виплачується тільки відповідачці.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Пояснив, що його дохід був приблизно 5000 грн. на місяць, а на лікування витрачав близько 10000 грн. на місяць. Син заробляв більше нього та допомагав матеріально.

Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14).

Місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою без реєстрації проживає позивачка ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджуються довідкою про зареєстрованих осіб та актом про фактичне місце проживання.

ОСОБА_5 у період з 17.03.2022 по 18.04.2022, з 18.07.2022 по 14.11.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою від 29.12.2022.

14.11.2022 син позивачів ОСОБА_5 , призваний на військову службу за призовом по мобілізації 01.03.2022 під час ведення бойових дій безвісті зник поблизу м.Бахмут Донецької області (а.с. 31,32).

25.10.2023 позивачі звернулися до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявами, у яких просили виплачувати їм належне їх сину ОСОБА_5 грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. (а.с.38-39).

Листами командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.11.2023 позивачам повідомлено, що грошове забезпечення виплачується особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (а.с.41,42).

Син позивачів ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням суду від 20.04.2018 у справі №183/6716/17. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачка ОСОБА_1 , 1947 року народження, є інвалідом третьої групи з 27.11.2002 безстроково (а.с..20) ОСОБА_1 має ряд захворювань, систематично проходить стаціонарне лікування з 13.04.2022 по 26.04.2022; з 17.10.2023 по 26.10.2023; З 04.01.2023 по 12.01.2023; з 19.04.2021 по 26.04.2021 (а.с.24, 25,26,27,30).

Позивач ОСОБА_2 ,1940 року народження, страждає на онкологічне захворювання (а.с.29), систематично проходить тривале лікування з 04.02.2020 по 25.02.2020; з 15.10.2020 по 26.10.2020; з 01.01.2024 по 04.01.2024 (а.с.22,23,25,28,33,34-37).

У суду не виникає сумнівів стосовно того, що лікування, яке отримували позивачі потребує значних коштів, розмір яких значно перевищує розмір їх пенсії та заробітної плати позивачки ОСОБА_1 .

Оцінюючи надану представником відповідачки - адвокатом Подплєтьонним С.С. довідку про доходи ОСОБА_1 (а.с.150), суд зазначає, що ОСОБА_1 не уповноважувала вказаного адвоката на отримання документів, що містять її персональні дані, а тому зазначений доказ отримано адвокатом з порушенням Закону України «Про захист персональних даних», відтак цей доказ суд визнає недопустимим на підставі ч.1 ст.78 ЦПК України.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що добре знають родину позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з ними після розлучення з відповідачкою проживав їх син ОСОБА_10 , якого на початку повномасштабного вторгнення рф призвали до ЗСУ. Син позивачів допомагав своїм батькам, дбав про лікування хворого батька, возив його до лікарні.

Оцінюючи показання свідків, суд враховує, що допитаним у судовому засіданні свідкам не відомо про доходи позивачів та їх сина.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Судом установлено, що ОСОБА_5 належала платіжна картка АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яку він передав своїм батькам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Станом на момент розгляду справи зазначена картка перебуває у позивачів

Під час проходження ОСОБА_5 військової служби у Харківській та Донецькій областях, грошові кошти із зазначеної картки знімали у банкоматах м.Новомосковська, карткою розраховувались за купівлю продуктів харчування у м. Новомосковську, що свідчить про те, що грошовим забезпеченням розпоряджався не ОСОБА_5 особисто, і підтверджує доводи позивачів, що дохід сина був основним джерелом їх існування.

З огляду на характер і тяжкість захворювань позивачів, необхідність постійного дороговартісного лікування, розмір їх доходів, а також з урахуванням значно більшого розміру грошового забезпечення сина позивачів як військовослужбовця, який своїм батькам залишив власну картку, на яку зараховувалося грошове забезпечення, суд вважає доведеним факт того, що позивачі перебували на утриманні свого сина ОСОБА_5 .

Оцінюючи доводи відповідачки та її представників про те, що встановлення факту, про який просять заявники, не має для них юридичного значення, оскільки утриманці військовослужбовця мають право на виплати лише за відсутності дружини та дітей, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Згідно з п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства, право на отримання грошового забезпечення мають такі члени сім`ї військовослужбовця:

- дружина (або чоловік);

- повнолітні діти, які проживають разом з військовослужбовцем, якщо вони не мають власних дружини чи чоловіка;

- законні представники, тобто опікуни або піклувальники чи усиновлювачі неповнолітніх дітей або осіб з інвалідністю з дитинства незалежно від віку;

- утриманці військовослужбовців;

-батьки рівними частками, якщо військовослужбовці не одружені та не мають дітей.

З огляду на наведені положення законодавства батьки зниклого безвісті військовослужбовця отримують грошове забезпечення лише за умови відсутності у нього дітей.

Вирішуючи питання про те, чи підлягають захисту права непрацездатних, літнього віку батьків ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість лежить в основі усієї правової діяльності, зокрема,правосуддя, оскільки взаємозв`язок права та справедливості обумовлюється правовою природою останньої.

При вирішенні конкретної справи суд повинен керуватися не лише формальними приписами нормативних актів, але й брати до уваги їх цілі.

Будь-яке рішення суду має бути законним, й водночас справедливим

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (Постанова Верховного Суду від 21.08.2024 № 462/7300/20 (61-3945св24):

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Також суд наголошує на тому, що встановлення факту перебування позивачів на утриманні їх сина не призведе до порушення прав його неповнолітньої дитини, оскільки у такому разі грошове забезпечення розподіляється рівними частинами.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

позивач - ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено і підписано 20 вересня 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.