ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/236/24 Справа № 212/1338/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи: орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради, Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, служба у справах дітей Криничанської територіальної громади Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2023 року,

УСТАНОВИВ

У лютому 2021 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява, відповідно до якої позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився спільний син - ОСОБА_3 .

З червня 2020 року шлюбні відносини між сторонами припинились, позивач переїхав працювати і жити до міста Дніпро. 3 того часу він постійно чув від свого сина ОСОБА_4 про погане відношення до нього з боку відповідача та прохання забрати сина до себе.

07.11.2020 син ОСОБА_4 повідомив позивача про те, що відповідач покинула його самого і поїхала у місто Дніпро, не пояснивши дитині причини від`їзду, залишивши неповнолітню дитину, позивач виїхав за сином та з даного приводу звернувся до поліції, після чого забрав сина до міста жити разом з позивачем. 3 того часу син проживає разом із батьком та своєю бабусею ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником домоволодіння, в якому проживають та приймає активну участь у вихованні та догляді за дитиною.

Враховуюче вищезазначене, позивач просив визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком.

21 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_6 надав до суду зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач проживала спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Від спільного проживання народився син - ОСОБА_3 . Після народження дитини відносини між сторонами погіршились, почали поступово руйнуватись, почастішали сварки. Наразі кожен живе своїм життям, відносини не підтримують. Однак, нещодавно ОСОБА_1 викрав дитину та відмовляється її повертати матері, яка не має змоги нормально поспілкуватись із сином.

ОСОБА_2 вважає, що дитині краще проживати разом з нею, адже вона дуже прискіпливо ставиться до кожної дрібниці, що стосується життя сина. На її думку, вона є відповідальною та турботливою матір`ю, на обліку у лікарень не перебуває, не має шкідливих звичок, не веде аморальний спосіб життя, тому просила суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради, Управління-службу у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року доповнено новим абзацем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду дійсним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, ухвали нове судове рішення, яким у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги, визначивши місцем проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, який наданий представником ОСОБА_7 , достовірність якого не була перевірена судом, оскільки в судовому засіданні не було допитано представника третьої особи. Вказує, що особа спеціаліста, яка проводила бесіду з малолітнім сином сторін в судовому засідані не встановлена та не допитана, не з`ясовані питання чи здійснювався будь-який тиск на дитину, чи розуміє він обставини спору, який виник між батьками, чи не заведена дитина в оману батьком. Також не з`ясовані інші питання, які могли виникнути для встановлення істини по справі та прийняття вірного рішення.

Окрім цього, відповідач зазначає, що судом прийняті до уваги пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які дали свідчення в інтересах позивача, який їх підговорив. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надали свідчення на її користь, однак у рішенні не зазначено, чому прийнято до уваги свідчення одних свідків, а свідчення інших судом до уваги не прийнято.

Наголошує на тому, що позивач задовго до звернення до суду навмисно, використовуючи малолітній вік дитини створював спеціальні умови щодо негативного ставлення до неї як матері, розповідав неправдиві відомості, тобто створював умови щоб дитина мала негативне враження щодо неї як матері.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні про те, що ОСОБА_1 займається вихованням сина, влаштував його до школи за місцем свого проживання і його дії суд розцінив як в інтересах дитини не відповідають обставинам справи, які потребують поглибленого вивчення та додаткового аналізу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_14 , які, кожен окремо, підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги, встановивши місцем проживання сина з матір`ю за місцем її проживання, думку позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду залишити без змін, представника служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради Клименко С.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню,з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін від шлюбу народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, від 24.09.2014, серії НОМЕР_1 , видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1206.

Відповідно до характеристики, виданої керівником транспортного відділу, 23 листопада 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на підприємство ТОВ «Криворіжхліб» водієм автотранспортних засобів. За час праці, на робочій машині аварій та порушень правил дорожнього руху не було, з відповідальністю підходив до поставлених задач, тактовний, ввічливий та уважний, серед колег та керівництва користується повагою, порушень та нарікань до трудової дисципліни не має.

Позивач ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 28.12.2020 за №100, виданою ОСН «КВАРТАЛЬНИЙ КОМІТЕТ №1» Новокодацької районної у місті Дніпрі ради та актом про проживання від 28.12.2020, в якому зазначається, що позивач піклується про свого неповнолітнього сина, купує йому продукти харчування, одяг, взуття, шкільні приналежності, іграшки та інші необхідні речі.

Відповідно до характеристики, підписаної директором та класним керівником Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №50» ДМР, батько приділяє належну увагу вихованню сина, позитивно впливає на розвиток дитини, цікавиться успіхами сина у навчанні, приділяє багато уваги вихованню.

Згідно судового наказу від 12 жовтня 2020 року, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Суд першої інстанції, ухвалючи рішення про задоволення первісного позову, на підставі досліджених та оцінених доказів, допиту свідків, виходячи з найкращих інтересів малолітньої дитини сторін, визнав за доцільне визначати місце проживання останнього за місцем проживання батька, який займався влаштуванням дитини до школи, наразі займається його вихованням, ОСОБА_3 проживає разом з батьком, та, відповідно до висновку служби та показань свідків, і надалі хоче з ним жити. ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів та не довела доцільність проживання сина з нею, залишала дитину увесь час з донькою, за час перебування сина з батьком, не зробила відповідних діянь, щоб сина повернути додому за його власною згодою.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги відповідача, опитавши в судовому засіданні дитину сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у присутності вчителя початкових класів Гімназії №50 ОСОБА_15 суду пояснив, що він з 2020 року постійно проживає разом з батьком у м.Дніпрі і в подальшому бажає проживати разом із батьком, тоді як мама його життям майже не цікавиться, одного разу вдарила його, з 2020 року жодного разу не привітала його з днем народження, один раз передала в подарунок ласощі, в школі була один раз, залишала його на старшу дочку, погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність поживання дитини із батьком, з огляду на таке.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язкищодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

«Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства» (ст. 151 СКУ).

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СКУ).

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Положеннями ст.161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно положень частин восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 КЦС ВС зазначив, що при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини і висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин у їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, вона не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства через те, що батьки не змогли зберегти стосунки або домовитися.

У постанові від 4 серпня 2021 року у справі №654/4307/19 Верховний Суд визначив базові елементи, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання взаємин; піклування, захист і безпека дитини; вразливе становище; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини (йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів); бажання дитини.

Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що найкращим інтересам дитини відповідатиме його постійне проживання разом із батьком, який створив усі необхідні умови для безпечного та гармонійного розвитку дитини.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що проживання сина з батьком забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та сталому середовищі, з 2020 року постійно, що є благополучним і відповідає його якнайкращим інтересам.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що визначення місця проживання сина з батьком не впливає на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження №61-9074св20)).

Разом із цим, колегія суддів наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один із одним, висновки суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини разом із батьком є правильними, вони ґрунтуються на вимогах закону, підтверджуються матеріалами справи та спрямовані на забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

Зроблені районним судом висновки по суті вирішення спору узгоджуються з судовою практикою Верховного Суду у подібних справах (частина четверта статті 263 ЦПК України), яка у цій категорії справ є сталою.

Судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір у частині визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 375 ЦПК України необхідно залишити в силі.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: