ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року

м. Київ

справа № 642/4605/20

провадження № 61-5043св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна, в особі Харківської обласної прокуратури,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду міста Харкова у складі судді Бородіної О. В.

від 26 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

у складі колегії суддів: Чумак О. В., Пилипчук Л. І., Триголова В. М.,

від 23 листопада 2023 року і виходив з наступного.

Короткий зміст заявлених позовних вимог

1. У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України, в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

2. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він почав службу в органах внутрішніх справ Харківської області з вересня 1993 року і проходив службу на різних посадах в УМВС України в Харківській області і на залізничному транспорті. Наказом начальника лінійного управління на Південній залізниці УМВС України на залізничному транспорті № 127о/с від 11 грудня

2008 року був призначений на посаду начальника сектору боротьби з майновими злочинами та злочинами проти особи кримінального розшуку лінійного відділу на станції Харків-пасажирський лінійного управління на Південній залізниці УМВС на залізничному транспорті.

3. Вказував, що прокуратурою Ленінського району Харківської області за заявою «добровільного помічника» Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_2 12 березня 2009 року було порушено кримінальну справу № 24090015 за частиною другою

статті 368 КК України (в редакції 1961 року), з метою дискредитації його, як працівника правоохоронних органів. Цього ж дня його було затримано в порядку статті 115 КПК України (в редакції 1960 року) та поміщено в ІТТ ХГУ ГУМВС України в Харківській області, де він незаконно знаходився з 12 березня

2009 року до 27 березня 2009 року.

4. ОСОБА_1 зазначав, що 23 березня 2009 року старшим слідчим прокуратури Ленінського району м. Харкова Воробйовим Г. В. його притягнуто у якості обвинуваченого в кримінальній справі № 24090015. Йому було оголошено обвинувачення за частиною другою статті 368 КК України (в редакції 1961 року). Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 березня 2009 року у задоволенні подання слідчого прокуратури Ленінського району м. Харкова про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі було відмовлено. Вказував, що йому було обрано у якості запобіжного заходу застава у розмірі 35 000 грн.

5. Позивач стверджував, що працівники Управління СБУ в Харківській області проводили незаконні оперативно-розшукові і оперативно-технічні заходи без дозволу судді Апеляційного суду Харківської області і проводили аудіозапис розмов «добровільного помічника» СБУ ОСОБА_2 з ним, як посадовою особою - начальником сектора карного розшуку, на незареєстрований

в СБУ диктофон. Згідно з проведеною фоноскопічною експертизою, ОСОБА_2 провокував працівника міліції на порушення закону, а після того як це не вдалося зробити, підкинув грошові кошти у розмірі 1 500 грн, які були знайдені в його кабінеті в ході незаконного обшуку (огляду місця події), після чого слідчим прокуратури ці незаконно отримані записи були покладені в обґрунтування незаконного обвинувачення.

6. Також вказував, що при проведенні незаконного обшуку (огляду місця події) 10 травня 2009 року в кабінеті начальника сектора карного розшуку, працівник Управління СБУ в Харківській області ОСОБА_3., який не має медичної освіти, без постанови прокурора про проведення освідування, здійснив огляд частин його тіла. Крім того, при проведені незаконного освідування працівником СБУ були незаконно отримані змиви з рук, що є порушенням статті 199 КПК України (в редакції 1960 року).

7. Позивач зазначав, що проведений особистий обшук при огляді місця події був незаконним, без дозволу суду, особою, не уповноваженою на проведення обшуку, і без складання протоколу особистого обшуку, з порушенням статей 177, 178, 184 КПК України (в редакції 1960 року). Після проведення незаконного обшуку службового приміщення (огляд місця події) 10 березня

2009 року його з 16 годин 30 хвилин було незаконно затримано, без складання протоколу затримання в порядку статей 106, 115 КПК України (в редакції

1960 року). Офіційно протокол затримання був складений тільки 12 березня 2009 року о 16:00 годині в приміщені Ленінської районної прокуратури міста Харкова. У період з 16:30 години 10 березня 2009 року до 16:00 12 березня

2009 року він незаконно утримувався в приміщенні Управління СБУ в Харківській області під наглядом оперуповноваженого УСБУ ОСОБА_3 і інших працівників СБУ. Таким чином він був незаконно позбавлений волі протягом 48 годин без складання протоколу затримання. З 16:00 годин 12 березня 2009 року до 27 березня 2009 року, тобто 15 діб, утримувався в ізоляторі тимчасового тримання ХМУ УМВС України в Харківській області. Всього був позбавлений волі працівниками правоохоронного органу протягом 17 діб.

8. Згідно з доводами позивача, відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 35 000 грн і були покладені обов`язки, які обмежували і порушували його конституційні права, а саме: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або суду, прибувати за їх першою вимогою, не продовжувати злочинну діяльність. Такі обмеження діяли до 06 жовтня 2009 року, тобто 6 місяців 26 діб.

9. Зазначав, що він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, звинувачений у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, незаконно затриманий на 17 діб, відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 35 000 грн. Після внесення застави 19 березня 2009 року його дружиною, він ще 8 діб знаходився під-вартою і не був звільнений в день внесення застави. Всі перелічені незаконні дії органу досудового розслідування, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність (УСБУ в Харківській області), проходили в той час, коли його дружина знаходилася на 8 місяці вагітності, на його утримання знаходилася малолітня донька та мати, яка хворіла на онкологічне захворювання.

10. Внаслідок неправомірних дій йому було завдано моральні страждання, а саме: безсилля допомогти своїм рідним і близьким, які з початку його незаконного затримання перебували у невіданні щодо його місця знаходження, а потім щодо причин затримання і подальшої долі його і порушеної відносно нього кримінальної справи. Все це завдавало моральних страждань не тільки йому, але його дружині, доньці і хворій матері. Моральні страждання він відчував у приниженні його честі та гідності, ділової репутації.

11. Вказував, що працівники Управління СБУ у Харківській області у період з 10 по 12 березня 2009 року здійснювали на нього психологічний вплив і змусили його подати рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ 12 березня 2009 року.

12. 10 грудня 2010 року кримінальна справа № 24090015 від 12 березня

2009 року була закрита старшим слідчим прокуратури Жовтневого району міста Харкова на підставі пункту 2 статті 6, пункту 1 статті 130, статей 213, 214 КПК України в редакції 1960 року. Однак, у порушення статті 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового-розслідування, прокуратури і суду», йому не було роз`яснено його право відповідно до статті 2 цього Закону про порядок поновлення порушених прав і свобод, відшкодування завданої шкоди. Про існування такого права він дізнався через засоби масової інформації у 2020 році і звернувся до адвоката за консультацією і роз`ясненнями.

13. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги, стягнути на його користь з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди 270 розмірів мінімальної заробітної плати (в грошовому еквіваленті) в Україні на момент винесення рішення суду, а також зобов`язати державу Україна сплатити йому моральну шкоду у визначеній судом сумі протягом трьох місяців з часу набуття законної сили рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

14. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

15. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, грошові кошти у розмірі 504 000, 00 грн. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 4 851, 81 грн.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

16. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач незаконно перебував під слідством 21 місяць. Висновок експертизи, на який посилається позивач, містить відомості про орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання, що є оціночним та суб`єктивним критерієм визначення такого розміру експертом. Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку з порушенням його прав, беручи до уваги тривалість вимушених змін у житті позивача, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав за необхідне стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 504 000 грн, який є у кілька разів більшим від мінімального та в повній мірі достатнім для компенсації спричинених моральних страждань.

17. Щодо вимог позивача про встановлення йому конкретного строку на відшкодування моральної шкоди судовим рішенням, то вказані вимоги визнані такими, що не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

18. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Харківської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2021 року - без змін.

19. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що внаслідок незаконних дій правоохоронних органів ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок обмеження свободи, позбавлення спілкування з близькими. Притягнення до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на його ділову репутацію. Окрім того, всі незаконні дії органу досудового розслідування, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, проходили в той час, коли дружина

ОСОБА_1 перебувала на 8 місяці вагітності, на його утриманні знаходилася малолітня дочка та мати ОСОБА_4 , яка страждала на онкологічне захворювання.

20. Відшкодовуючи моральну шкоду у розмірі 504 000 грн, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеного кримінального провадження та проведення слідчих дій. Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечив позивачеві відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи.

Узагальнені доводи касаційної скарги

21. 03 квітня 2024 року Харківська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити оскаржувані судові рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та зменшити його до 126 000, 00 грн.

22. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції Харківська обласна прокуратуразазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-2203цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 червня

2022 року у справі № 477/874/19, від 25 березня 2020 року у справі

№ 641/8857/17, у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 336/4824/18,

від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 25 травня 2022 року

у справі № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20,

від 22 лютого 2023 року у справі № 610/381/19, від 30 березня 2023 року у справі № 308/12810/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

23. Харківська обласна прокуратура вважає, що жодних доказів застосування органами досудового розслідування до позивача морального чи фізичного впливу суду не надано. Тому здійснення лише саме заходів, передбачених КПК України, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди у вищому, ніж передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальному розмірі. Крім того, суди не звернули увагу на те, що належних, допустимих і достатніх доказів причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування чи прокуратури при проведенні досудового розслідування та настанням негативних наслідків для позивача також не надано.

24. Згідно з доводами касаційної скарги, відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

25. Прокурор наголошує на тому, що задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 504 000 грн, що значно перевищує встановлений законом розмір (126 000 грн), суди порушили принципи розумності та справедливості. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами негативного впливу дій органів досудового розслідування на його фізичний та психологічний стан, завдання шкоди його діловій репутації, що давало б можливість суду збільшити розмір гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26. Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 642/4605/20.

27. Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2024року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

28. 27 червня 2024 року засобами поштового зв`язку представник

ОСОБА_1 - адвокат Мазюк О. М. звернувся до Верховного Суду із заявою, у якій просить надати можливість подати відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що його довіритель не отримував ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі та копію касаційної скарги, оскільки не перебував за місцем проживання (кв. АДРЕСА_1 ), куди надсилалася поштова кореспонденція, оскільки перебував як тимчасово переміщена особа на заході Україні.

29. 02 липня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Мазюком О. М. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про вступ у справу в якості представника та надання доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд».

30. 03 липня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом

Мазюком О. М. через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду подано відзив на касаційну скаргу, згідно доводів якого касаційна скарга є необґрунтованою, не спростовує правильних по суті судових рішень та не відповідає приписам частини другої статті 389 ЦПК України. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили усі обставини кримінальної справи та обґрунтування щодо визначення розміру моральної шкоди. Судами було досліджено усі процесуальні документи у якості доказів сторони позивача.

31. З урахуванням зазначеного, враховуючи необхідність дотримання принципу об`єктивності розгляду справи та рівності сторін, Верховний Суд вважає за доцільне прийняти до розгляду поданий відзив, враховуючи зокрема те, що сторона позивача не отримала вчасно копію касаційної скарги, що поверненням кореспонденції на адресу Верховного Суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. Згідно з наказом начальника лінійного управління на Південній залізниці УМВС України на залізничному транспорті № 127о/с від 11 грудня 2008 року, ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника сектору боротьби з майновими злочинами та злочинами проти особи кримінального розшуку лінійного відділу на станції Харків-пасажирський лінійного управління на Південній залізниці УМВС на залізничному транспорті.

33. За місцем проходження служби ОСОБА_1 характеризувався позитивно як чесний, сумлінний і кваліфікований робітник. Неодноразово був нагороджений, має значну кількість відзнак за сумлінну службу. Наказом Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_5 № 380о/с від 29 лютого

2008 року ОСОБА_1 було присвоєно спеціальне звання начальницького складу «підполковник міліції».

34. 12 березня 2009 року прокуратурою Ленінського району Харківської області було порушено кримінальну справу № 24090015 за частиною другою статті 368 КК України(в редакції 1961 року) відносно ОСОБА_1 .

35. 12 березня 2009 року ОСОБА_1 було затримано в порядку

статті 115 КПК України (в редакції 1960 року).

36. 10 березня 2009 року в службовому кабінеті ОСОБА_1 було без дозволу суду проведено обшук.

37. 10 березня 2009 року ОСОБА_1 з 16 годин 30 хвилин був затриманий без складання протоколу затримання в порядку статей 106, 115 КПК України (в редакції 1960 року). Протокол затримання був складений 12 березня 2009 року о 16:00 годині у приміщені Ленінської районної прокуратури міста Харкова. З 16:00 годин 12 березня 2009 року до 27 березня 2009 року, тобто 15 діб, позивач утримувався в ізоляторі тимчасового тримання ХМУ УМВС України в Харківській області.

38. Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 березня 2009 року строк затримання ОСОБА_1 було продовжено до 10 діб.

39. Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19 березня 2009 року затримання ОСОБА_1 було продовжено до 15 діб.

40. 23 березня 2009 року старшим слідчим прокуратури Ленінського району

м. Харкова Воробйовим Г. В. складено постанову про притягнення ОСОБА_1 у якості обвинуваченого в кримінальній справі № 24090015 і йому оголошено обвинувачення за частиною другою статті 368 КК України(в редакції 1961 року), тобто отримання хабара посадовою особою, яка займає відповідальне становище, вчинене з вимаганням.

41. Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 березня 2009 року у задоволенні подання слідчого прокуратури Ленінського району м. Харкова про обрання обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі було відмовлено. Обвинуваченому ОСОБА_1 було обрано у якості запобіжного заходу заставу у розмірі 35 000грн та на ОСОБА_1 покладено обов`язки не ухилятися від досудового слідства і суду, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або суду, прибувати за їх першою вимогою, не перешкоджати встановленню істини в кримінальній справі, не продовжувати злочинну діяльність. Такі обмеження діяли до 06 жовтня 2009 року, тобто 6 місяців 26 діб.

42. Після внесення застави 19 березня 2009 року його дружиною ще

8 діб знаходився під вартою і не був звільнений в день внесення застави.

43. До порушення кримінальної справи органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність (управлінням СБУ в Харківській області) була зареєстрована оперативно-розшукова справа № 2183 від 02 березня 2009 року, і без дозволу судді Харківського апеляційного суду проводилися оперативно-технічні заходи - аудіозаписи розмов.

44. 10 грудня 2010 року кримінальна справа № 24090015 від 12 березня

2009 року була закрита слідчим прокуратури Жовтневого району міста Харкова на підставі пункту 2 статті 6, пункту 1 статті 130, статей 213, 214 КПК України у редакції 1960 року.

45. Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 21154/5910 від 28 квітня 2021 року ситуація, що досліджується за цивільною справою

№ 642/4605/20, була для ОСОБА_6 психотравмувальною. У висновку експертизи вказано, що за умов визнання судом заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, орієнтований розмір її грошової компенсації може становити 270 мінімальних заробітних плат (або у грошовому еквіваленті на момент складення даного висновку експерта).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

46. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

47. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

48. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

49. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із засад розумності, виваженості та справедливості, вважали за необхідне визначити розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 504 000 грн, який у чотири рази перевищує мінімальний розмір відшкодування (126 000 грн).

51. З такими висновками щодо розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

52. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

53. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

54. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга

статті 23 ЦК України).

55. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

56. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

57. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).

58. Підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

59. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду (стаття 2 Закону).

60. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

61. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є доволі складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

62. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).

63. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

64. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

65. У справі, що переглядається, суди встановили та не заперечується сторонами спору, що ОСОБА_1 був незаконно обвинувачений у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, незаконно затриманий на 17 діб, відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 35 000 грн з покладенням відповідних обов`язків. Після внесення застави 19 березня 3009 року його дружиною ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ще 8 діб знаходився під вартою і не був звільнений в день внесення застави. Тобто позивач перебував під вартою 25 діб, а загальний час перебування позивача під слідством становить 21 місяць (699 діб).

66. Отже, з урахуванням загального часу перебування ОСОБА_1 під слідством, гарантований вищевказаним Законом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на час вирішення спору судом першої інстанції становить (21 міс. х 6000 грн) 126 000 грн.

67. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

68. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що у чотири рази перевищує мінімальний розмір, встановлений Законом, суд першої інстанції, з висновком якого погодися й апеляційний суд, врахував, що всі незаконні дії органу досудового розслідування, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відбувалися у той час, коли дружина ОСОБА_1 перебувала на 8 місяці вагітності, а його утриманні знаходилася малолітня дочка та мати, яка страждала на онкологічне захворювання.

69. Вказані обставини є суттєвими, однак не є такими, які об`єктивно свідчать про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди у чотири рази у порівнянні з мінімальним.

70. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зауважив, що внаслідок незаконних дій правоохоронних органів ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок обмеження свободи, позбавлення спілкування з близькими.

71. Водночас апеляційний суд достатнім чином не врахував, що позивач перебував під вартою 25 діб, а загальний час перебування позивача під слідством становить 21 місяць (699 діб).

72. Окрім зазначеного, матеріали справи не містять доказів застосування органами досудового розслідування відносно позивача морального чи фізичного впливу, причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням заходів у кримінальній справі та наслідками для позивача і його сім`ї.

73. Слід також врахувати, що позов поданий після спливу майже 10 років після закриття кримінальної справи щодо позивача, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

74. З урахуванням зазначеного слід зробити висновок, що задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 504 000 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не в повній мірі врахував принципи пропорційності, розумності та справедливості.

75. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема перебування позивача під слідством у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину протягом 21 місяця, 25 діб під вартою, застосування застави з покладенням відповідних обов`язків, глибину фізичних та душевних страждань, стан здоров`я позивача та його матері, перебування дружини у стані вагітності, порушення нормальних життєвих зв`язків, проведення в ході кримінального провадження процесуальних дій, які обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, Верховний Суд, виходячи з вимог співмірності, розумності та справедливості відшкодування моральної шкоди, розмір якої має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави, дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави Україна на користь позивача, слід визначити у розмірі 252 000 грн.

76. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

77. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але неправильно застосовано приписи статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у сукупності із положеннями статті 23 ЦК України, із урахуванням обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, зменшення цієї суми з 504 000 грн до 252 000 грн.

78. Враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог (15,56 % від суми, яку просив стягнути позивач на момент вирішення справи судом першої інстанції), слід також зменшити розмір стягнутих з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведення судово-психологічної експертизи до 2 415, 97 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у частині стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, грошових коштів у розмірі 504 000 (п`ятсот чотири тисячі) грн, а також судових витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 4 851 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят одна) грн 81 коп., змінити, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягає до стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у розмірі 252 000 (двісті п`ятдесят дві тисячі) грн, а розмір витрат за проведення судово-психологічної експертизи, які підлягають стягненню з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у розмірі 2 415, 97 (дві тисячі чотириста п`ятнадцять) грн 97 коп.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
В. В. Шипович