ПОСТАНОВА

Іменем України

30 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/5865/23

провадження № 22-ц/4809/708/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Мохонько В. В.) від 23.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

19.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування пред`явленої вимоги позивач зазначав, що 06.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі первісний кредитор, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 237225963 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 10500,00 грн строком на 29 днів.

Відповідно до реєстру боржників № 61 від 14.01.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 237225963.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру боржника № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 480,43 грн, з яких: 10 999,30 грн сума заборгованості за основою сумою боргу, 18 481,13 гр. сума заборгованості за відсотками.

Оскільки, відповідачка всупереч умовам Кредитного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, право вимоги щодо яких набуло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідачки заборгованості в сумі 29 480,43, грн з яких: 10 999,30 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18481,13 грн - сума заборгованості за відсотками.

2. Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2024 позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 237225963 в розмірі 29 480,43 грн, з яких 10 999,30 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 481,13 грн сума заборгованості за відсотками та 2 684,00 грн судового збору в порядку розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав у визначений законом спосіб права вимоги за кредитними договорами до відповідача, який не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому вимоги нового кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою й підлягають задоволенню.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідачка у справі, ОСОБА_1 , подала до суду апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2024 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Зокрема, вказується, що позивач не довів існування заборгованості відповідача перед первісним кредитором у заявленому розмірі, а також не довів факт набуття права вимоги до відповідача.

Факт надання кредиту в у розмірі обумовленого кредиту не підтверджений фінансовими документами, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а розрахунок заборгованості за кредитними договорами не може бути доказом надання кредиту. До того ж сам розрахунок є необґрунтованим через суперечності у доказах.

Крім того, позивач не довів факт передачі ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №237225963 від 06.09.2019 на суму 29 480, 43 грн, як і не довів факт передачі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

При цьому, на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 06.09.2019 ще не існувало, а за законом відступлення можливе лише щодо дійсної вимоги.

У частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах рішення суду суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 щодо застосовування норм ЦК України оскільки за умовами кредитного договору від 06.09.2019 № 27225963 строк дії договору закінчився через 29 днів з дати його укладення, отже поза цим строком кредитор не мав права на нарахування процентів.

4. Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач у справі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги та просив вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2024 - без змін. Зазначає, що місцевий суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що підлягали застосуванню, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста (тридцяти з 19.07.20224 згідно із Законом № 3831-IX від 19.06.2024) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі становить 29 480,43 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 30 = 90 840 грн).

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

6. Фактичні обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції:

06.09.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі Кредитний договір № 237225963.

Відповідно до пункту 4.4. Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

За умовами цього Договору Товариство зобов`язується надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 10 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно з п. 1.4. Договору (п. 1.1 Кредитного договору).

Строк дії Договору починається з моменту його укладення та становить 29 днів (п. 1.2. Кредитного договору).

Кредит надається строком на 29 днів (п. 1.3. Кредитного договору).

Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,94 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3 Договору (п. 1.4. Кредитного договору).

Розрахунок сукупної вартості Кредиту та Термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.6. Кредитного договору).

У разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми Кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі 1,3% (одні цілих три десятих відсотки) від залишку суми Кредиту за кожний день прострочення повернення Заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення Заборгованості за Кредитом (п. 3.3. Кредитного договору).

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії Договору (п. 3.6. Кредитного договору).

Невід`ємною частиною Договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua (п. 4.1. Кредитного договору).

Сторони погоджуються що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4. Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотки від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначено п. 1.4. 1.5. Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 (одна ціла сім десятих) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 розповсюджується на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п. 1.3. Договору (п. 4.2. Кредитного договору).

Сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно з п. 4.2. Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3. Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 4.3. Кредитного договору).

Позичальник зобов`язаний вчасно повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом в порядку, визначеному Договором (п. 2.2.2.1. Кредитного договору).

09.09.2019, між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 237225963, укладеного 06.09.2019 за умовами якої Товариство зобов`язане збільшити суму Кредиту на суму 500,00 грн з 09.09.2019 на строк дії Договору № 237225963 від 06.09.2019 на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору (п. 1. Додаткової угоди від 09.09.2019).

08.10.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 237225963, укладеного 06.09.2019 відповідно до п. 1 якої Сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредитом за Договором № 237225693 від 06.09.2019, на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї Додаткової угоди Позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування Кредитом (п. 2 Додаткової угоди від 08.10.2019).

Починаючи з 05.10.2019 Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,26 відсотків в день від суми Кредиту згідно даною Додатковою угодою. Ця Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між Сторонами з 05.10.2019 (п. 3 Додаткової угоди від 08.10.2019).

Відповідно до копії Платіжного доручення від 06.09.2019 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснило переказ отримувачу ОСОБА_1 коштів згідно Кредитного договору № 237225963 від 06.09.2019, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , кредитних коштів в розмірі 10 500,00 грн, без ПДВ (а.с. 73).

Відповідно до копії Платіжного доручення від 09.09.2019 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснило переказ отримувачу ОСОБА_1 коштів згідно Кредитного договору № 237225963 від 06.09.2019, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , кредитних коштів в розмірі 500,00 грн, без ПДВ (а.с. 73).

За умовами Кредитного договору Товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою (п. 2.1.1.6. Кредитного договору).

28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 57).

Згідно з п. 1.3. Розділу 1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 «Право вимоги» означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до Реєстру боржників № 61 від 14.01.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 237225963 від 06.09.2019.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру боржника № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 21.10.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 480,43 грн, з яких: 10 999,30 грн сума заборгованості за основою сумою боргу, 18 481,13 грн сума заборгованості за відсотками.

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції зазначеним нормам закону відповідає не повною мірою, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Застосовані до правовідносин сторін норми права, їх джерела та висновки Верховного Суду щодо правозастосування

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової (у тому числі електронної) форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновків, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом частин 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Отже, одним з правових наслідків укладення договору факторингу є заміна кредитора у грошових зобов`язаннях третіх осіб перед клієнтом.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц, від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

8.2. Щодо суті спору, оцінка доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач, як новий кредитор, який набув право вимоги на підставі договору факторингу, звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 237225963 від 06.09.2019, укладеним між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 , яка складається з несплаченого відповідачкою у визначений договором строку «тіла» кредиту у сумі 10 999,30 грн та процентів за користування кредитом в сумі 18 4814,13 грн.

Відповідачка у суді як першої, так і апеляційної інстанції позов не визнала з підстав недоведеності позивачем, на її думку, факту наявності у позивача права вимоги до неї за вказаним кредитним договором та факту наявності та розміру несплаченої заборгованості перед первісним кредитором.

Разом з тим, правильність встановленого судом першої інстанції факту укладення між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору від 06.09.2019 № 237225963 та додаткових угод до нього відповідачка не оспорює.

До того ж відповідачка не заперечує сам факт отримання нею кредиту від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», але не погоджується з висновком суду щодо доведеності належними та допустимими доказами існування невиконаного нею грошового зобов`язання перед кредитором, зокрема первісним.

Цивільне судочинство України ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності сторін та диспозитивності (п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. 77 80 ЦПК України.

Учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зауважує, що за своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Тож, невиконання кредитодавцем передбачного кредитним договором зобов`язання надати грошові кошти позичальнику є порушенням та підставою для захисту права позичальника, а не свідченням неукладеності договору.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам:

1)умовам укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору від 06.09.2019 № 237225963 та додатковій угоді до цього договору від 09.09.2019 за умовами яких Товариство зобов`язане було надати відповідачці у справі кредит у сумі 11000,00 грн (10500,00 грн згідно з п. 1.1 Кредитного договору та 500,00 грн згідно з додатковою угодою);

2)платіжним дорученням: від 06.09.2019 про переказ ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Гришиній Іванні Олександрівні грошових коштів в сумі 10500,00 грн за договором від 06.09.2019 № 237225963 для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 ; від 09.09.2019 про переказ ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Гришиній Іванні Олександрівні грошових коштів в сумі 500,00 грн за договором від 06.09.2019 № 237225963 для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 ;

3)витребуваній ухвалою суду інформації з АТ КБ «ПриватБанк» про належність платіжної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 та надходження їй платежів: 06.09.2019 в сумі 10500,00 грн та 09.09.2019 в сумі 500,00 грн (а. с. 113).

Згідно з п. 1.30 ст. 1 чинного на час виникнення спірних правовідносин закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Надані позивачем платіжне доручення оформлені та відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Підстав вважати їх такими, що не відповідають вимогам ст. 77 80 ЦПК України в апеляційній скарзі не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, факт виконання кредитодавцем ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язання перед позичальником ОСОБА_1 з надання кредиту в сумі 11000,00 грн (10500 + 500), який обумовлений кредитним договором, доведено.

Натомість відповідачка, яка заперечувала проти позову з підстав відсутності невиконаного нею грошового зобов`язання по сплаті кредиту та обумовлених у договорі процентів за користування ним, не надала до суду доказів виконання нею своїх зобов`язань перед кредитором повністю або частково.

Поряд з цим, зі змісту виконаного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 сплатила 08.10.2019 проценти за користування кредитом в сумі 3400,30 грн та 0,70 грн кредиту, а також сплатила проценти: 04.11.2019 170,00 грн, 07.11.2019 50,00 грн, 02.11.2019 5 грн (а. с. 77, 78).

Ці розрахунки відповідачкою відповідно до вимог ЦПК України не спростовані.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка має несплачену заборгованість за кредитом в сумі 10999,30 грн.

Стосовно ж процентів у сумі 18481,13 грн, то з висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

Як встановив суд першої інстанції, 08.10.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Кредитного договору від 06.09.2019 № 237225963.

Відповідно до п. 1 цієї додаткової угоди її сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором від 06.09.2019 № 237225693, на наступну кількість днів: тридцять.

На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування Кредитом (п. 2 Додаткової угоди від 08.10.2019).

Згідно із розрахунком заборгованості, 08.10.2019 відповідачка сплатила проценти за користування кредитом - 3400,30 грн, які були нараховані кредитодавцем за 29 днів користування кредитом згідно з п. 1.3. договору від 06.09.2019 № 237225963.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 08.10.2019 починаючи з 05.10.2019, позичальник зобов`язана сплачувати за користування Кредитом проценти у розмірі 1,26 відсотка в день від суми Кредиту. Ця Додаткова угода поширюється на правовідносини сторін з 05.10.2019.

Як вже зазначалося, станом на 05.10.20219 сума неповернутого відповідачкою кредиту («тіло кредиту») становила 10 999,30 грн.

Отже, за користування кредитом з 05.10.2019 продовж наступних 30 днів відповідачка повинна була сплатити проценти в сумі 4 157,88 грн (10 999,30 х 1,26% х 30 = 4157,88).

З огляду на викладене, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у відповідачки виникли зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором від 06.09.2019 № 237225963 та додаткових угод у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою 1,26 відсотка за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування (05.10.2019 04.11.2019).

Як вже було зазначено, відповідачка сплатила проценти за користування кредитом частково: 04.11.2019 170,00 грн, 07.11.2019 50,00 грн, 02.11.2019 5,00 грн

Таким чином, вона має невиконане зобов`язання перед кредитором по сплаті процентів в сумі 3932,88 грн (4 157, 88 (170 + 50 + 5) = 3932,88), а не 18481,13 грн, як вказано у договорах факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 з додатками та від 20.10.2022 № 20102022 з додатками, а також в оскаржуваному рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2023.

У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на обов`язковість висновків Верхового Суду щодо застосування норм права, нарахування та стягнення процентів за користування відповідачкою кредитом на підставі та в розмірі, встановленому п. 3 додаткової угоди від 08.10.2019 до договору від 06.09.2019 № 237225693, поза визначеним договором строк, суперечило б вимогам закону.

Водночас до спірних правовідносин після спливу строку правомірного користування кредитом застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На такий випадок ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ОСОБА_1 у п. 4.3 Кредитного договору дійшли згоди, що після спливу обумовленого договором строку користування кредитом проценти нараховуються за понадстрокове користування кредитом згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за процентною ставкою згідно з п. 4.2 договору, тобто у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування.

Зміна розміру процентів за порушення строку виконання грошового зобов`язання. встановленого ч. 2 ст. 625 ЦК України, допускається за домовленістю сторін такого зобов`язання.

Таким чином, з 05.11.2019 по 13.01.2020 (до дня укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон Плюс»), що становить 70 календарних днів, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» мало право нараховувати проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.2, п. 4.3 кредитного договору в такому розмірі: 10999,3 / 100 х 1,7 х 70 = 13089,17 грн.

З наявного у справі розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачається, що у зазначений період, у зв`язку з неповерненням відповідачкою у справі кредиту в обумовлений строк, кредитор нараховував проценти саме згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та договором: 10999,3 / 100 х 1,7 = 186,99 грн, але вказав їх у загальній графі розрахунку - «Проценти».

Крім того, вказаний у виконаному ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» розрахунку заборгованості загальний борг за процентами (за правомірне та неправомірне користування кредитом) в сумі 21092,19 грн є помилковим через неправильне обчислення суми цих двох видів процентів.

Однак сам по собі недеталізований розрахунок не спростовує права кредитора на отримання процентів від простроченого боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за спеціально обумовленою сторонами в договорі на такий випадок процентною ставкою.

Те, що позивач у позовній заяві не посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК України, як підставу виникнення права грошової вимоги ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до відповідачки, яка надалі була передана ТОВ «Таліон Плюс», а потім позивачу, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тобто у захисті порушеного права.

Право первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України виникло на час укладення ним договору факторингу з ТОВ «Таліон Плюс» і передано останньому, а згодом позивачу.

Щодо висновку суду першої інстанції про доведеність факту набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором від 06.09.2019 № 237225693, то колегія суддів загалом погоджується з ним з огляду на таке.

Позивач надав докази того, що відповідно положень Глави 73 ЦК України, договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», та договору факторингу від 20.10.2022 № 20102022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», він за плату набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 , яка виникла на підставі кредитного договору від 06.09.2019 № 237225963 та додаткових угод до нього.

Позивач довів доказами, які відповідають вимогам ст. ст. 77 - 80 ЦПК України, що відступлення право грошової вимоги факторові справді мало місце.

Відповідачка дійсність договорів факторингу не оспорила, презумпцію правомірності цих правочинів (ст. 204 ЦК України) не спростувала.

Та обставина, що договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 укладено ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» раніше за кредитний договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ОСОБА_1 не спростовує факт відступлення права грошової вимоги за кредитним договором так, як договір факторингу супроводжується передбаченими п. 12 договору додатками, зокрема, реєстрами прав вимоги. Виписку з одного з таких реєстрів від 14.01.2020 № 61 позивач подав до суду першої інстанції. Зі змісту виписки вбачається, що 14.01.2020 відбулася передача від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.09.2019 з повернення «тіла» кредиту 10999,3 грн та процентів 21092,3 грн (а. с. 81).

У матеріалах справи немає доказів повідомлення факторами (ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») або клієнтами (ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс»), в письмовій формі боржника ОСОБА_1 , як то передбачено ч. 1 ст. 1082 ЦК України, про відступлення права вимоги факторові (новому кредитору), що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання зобов`язання, а також не позбавляє фактора, наразі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», права вимоги до боржника в судовому порядку.

Подібний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 у справі № 667/11010/14-ц.

Відповідачка не посилалася на те, що вона сплатила всю заборгованість первісному кредитору та не надала суду відповідних доказів, а тому її зобов`язання не припинилося.

9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про те, що у справі доведено порушення відповідачкою зобов`язання за кредитним договором, а також відступлення права вимоги за невиконаним грошовим зобов`язанням позивачу у справі є по суті правильними.

Однак, характер та розмір такої заборгованості в частині процентів та загалом, суд першої інстанції визначив неправильно так, як суд не перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не визначився з правовими підставами виникнення заборгованості по процентах та її розміром.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, оскаржуване рішення належить скасувати й ухвалити нове судове рішення про частвоке задоволення позову.

10. Про судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач має право на компенсацію коштом відповідача здійснених ним судових витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 2684,00 грн (а. с. 1) пропорційно розміру задоволених позовних вимог (95%), що становить 2549,80 грн.

Натомість за таким самим принципом відповідачка має право на компенсацію часини сплаченого нею судового збору в сумі 4026,00 грн за подання до суду апеляційної скарги (а.с. 146), що становить 201,30 грн.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі: 2549,80 - 201,30 = 2348,5 грн.

Про будь-які інші судові витрати сторони заяв до суду не подали.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

РішенняКіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 06.09.2019 № 237225963, а саме: 10 999,30 грн заборгованість за кредитом, 3932,88 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 13089,17 грн проценти від простроченої суми кредиту.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» компенсацію за сплачений судовий збір у сумі 2348,5 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 30.12.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник