Справа № 357/3407/21
Провадження № 2-др/357/63/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Ярмола О. Я. ,
при секретарі Каплічна Ж. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ільницької Інни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення, -
23.05.2024 на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ільницької І.В. про ухвалення додаткового рішення.
Вказана заява обґрунтована тим, що 13.03.2024 між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Ольги Пєнязькової» було укладено договір-доручення про надання правничої допомоги, додатковою угодою до вказаного договору сторони погодили, що гонорар бюро за оскарження заочного рішення суду у справі № 357/3407/21 та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції становить 10 000 грн, які були оплачені відповідачем. Представник відповідача зазначила, що докази понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення. Заочне рішення по справі було скасоване та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2024р. відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». А тому представник відповідача просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
07.06.2024 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому представник позивача, посилаючись на Постанову КМУ № 590 від 27.04.2006 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», зазначив, що сума витрат заявлена представником відповідача значно перевищує встановлений діючим законодавством граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, крім того вказав, що сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначної. Подали клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та просили зменшити розмір таких витрат до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила включення витрат на правничу допомогу до розподілу судових витрат на правничу допомогу. Підтримала свої письмово викладені заперечення від 03.07.2024 року та додатково зазначила, що адвокати відповідачів штучно завищили розмір судових витрат, оскільки відповідачі уклали договори з одним Адвокатським Бюро «Ольги Пєнязькової». Крім того, представник позивача звернула увагу, що адвокати не надали доказів, що перебувають в трудових відносинах з АБ «Ольги Пєнязькової».
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду була повідомлена належним чином, 04.07.2024 представник відповідача ОСОБА_4 подала клопотання про розгляд заяви за відсутності відповідача та її представника, заяву підтримала.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.
Встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18.10.2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено та стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 300573 грн. 57 коп., вирішено питання судових витрат (т. 1, а.с. 61-64).
У березні 2024 року відповідачі по справі, ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , які діють через своїх представників, звернулися до суду із заявами про перегляд заочного рішення.
Ухвалою суду від 11.04.2024 року було скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 18.10.2021 року по справі № №357/3407/21 у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 185-186).
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своїм рішенням від 22.05.2024р. відмовив у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 238-246).
Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, 23.05.2024 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ільницька І.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених витрат на правову допомогу, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано: ордер адвоката (Т.1 а.с.169), договір-доручення про надання правничої допомоги від 13.03.2024; додаткову угоду до договору-доручення про надання правничої допомоги від 13.03.2024; прибутковий касовий ордер № 13/03 від 13.03.2024; прибутковий касовий ордер №31/03 від 31.03.2024; прибутковий касовий ордер № 15/04 від 15.04.2024.
Відповідно до п. 4.2. договору-доручення про надання правничої допомоги від 13.03.2024 сторони погодили, що гонорар адвокатського бюро погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додаткового угодою до цього договору (т. 2, а.с. 4-5).
У пункті 1 додаткової угоди до вказаного договору, сторони дійшли згоди, що гонорар Бюро за оскарження заочного рішення суду у справі № 357/3407/21 та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції становить 10 000 грн. (т. 2, а.с. 6).
Отже, як зазначає сторона відповідача, розмір витрат на правову допомогу, який обумовлений сторонами склав 10 000 гривень. Клієнт оплатила вартість наданих послуг на загальну суму 10 000,00 грн., що підтвердила прибутковими касовими ордерами (т. 2, а.с. 7,8,9)
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги (ч. 6 ст. 137 ЦПК України), не виключає обов`язку доведення належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу та їх розміру стороною, яка звернулась до суду із заявою про відшкодування таких витрат.
Представники позивача двічі направили клопотання-заперечення щодо заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Слід зазначити, що суд не погоджується з позицією представника позивача ОСОБА_2 щодо застосування під час вирішення даної заяви положення про граничний розмір компенсації витрат адвоката. Представник позивача послався на постанову КМУ № 590 від 27.04.2006р. де надано роз`яснення про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних справ. Однак, наведена постанова КМУ не стосується вимог, які ставить відповідач. В ЦПК України відсутня норма щодо обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Крім наведеного, представник позивача ОСОБА_2 клопотав про зменшення судових витрат в зв`язку з тим, що справа є малозначною, а представник позивача ОСОБА_3 , обґрунтовуючи свою позицію, послалася на розмір середньої заробітної плати за І квартал 2024 року по країні за напрямком «Професійна, наукова та технічна діяльність» та зазначила, що розмір судових витрат, які просить відшкодувати відповідач є завищеним і невиправданим, при тому, що дана справа розглянута в одному засіданні та представник відповідача склав один процесуальний документ.
Розмір витрат на правову допомогу представником відповідача документально обґрунтований, однак, на думку суду, цей розмір в 10 000 грн. не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат в даній справі. При цьому, суд враховує: клопотання сторони позивача, ціну позову, час, що був витрачений адвокатом на розгляд даного спору, зокрема, адвокатом було підготовлено один процесуальний документ та справа після скасування заочного рішення була розглянута в одному судовому засіданні, яке в цілому тривало 25 хвилин, а також, дана справа була розглянута в спрощеному провадженні. Крім того, обидва відповідачі уклали договір про надання правової допомоги з одним Адвокатським Бюро «Ольги Пєнязькової».
Отже, в даному випадку, суд при визначенні суми відшкодування витрат виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, та враховуючи конкретні обставини справи, вважає, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу 6 000 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 246, 270, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ільницької Інни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень)
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його ухвалення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Додаткове рішення суду виготовлено 04 липня 2024 року.
Суддя О. Я. Ярмола