Єдиний унікальний номер 305/2953/23
Провадження по справі 2/305/181/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року місто Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Дочинця С.І., при секретарі Пучиній Я.І., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Моняка Романа Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Моняк Р.В., діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до Рахівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 листопада 1994 року виконкомом Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 25. Фактично Позивачка проживала разом із Відповідачам однією сім`єю із 1992 року. Від спільного проживання у сторін народилась, донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. За час спільного проживання подружжя набуло у власність спільне сумісне майно. Так, з моменту одруження Позивачка разом із Відповідачем спільною працею та спільними коштами почали будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де вони і проживали до моменту розлучення. Право власності на даний будинок, було зареєстровано 30.05.2022 року, підчас перебування у шлюбі. З незрозумілих Позивачу причин, право власності на даний будинок, було зареєстровано лише на Відповідача, що фактично не відповідає дійсності. Представник позивача звертає увагу на те, що на момент державної реєстрації права власності на даний будинок, було подано технічного паспорт згідно якого загальна площа даного житлового будинку складає 297,4 кв.м. На момент укладення шлюбу, будинку фактично не існувало, даний будинок будувався під час шлюбу спільно Позивачем та Відповідачем разом. Зазначає, що в погосподарських книгах за вказаною адресою, членами домогосподарства, значаться Позивач та Відповідач. Також, в даних книгах є єдина згадка про даний будинок, коли Позивач та Відповідач перебували у шлюбі, яка відноситься до 2011 року (житловий будинок загальною площею 100 кв.м.), фактично ця інформація була надана Позивачем та Відповідачем у 2011 році сільській раді, з метою подальшої реєстрації даного домоволодіння (у порядку будівельної амністії). Дана інформація, яка наявна в погосподарських книгах, а саме відсутність будь-яких згадок про наявність будинку до 2011 року, фактично підтверджує факт будівництва даного домоволодіння під час шлюбу, та відсутність його до 1994 року. Також, слід зазначити, що протягом 20 років спільного проживання даний будинок, неодноразово покращувався. За час шлюбу Позивачкою даний будинок був обставлений меблями та з моменту його створення було здійснено його капітальна реконструкція (повністю перероблена крівля будинку, поміняні вікна, двері та неодноразово здійснювалися внутрішні та зовнішні покращення будинку). Під час спільного проживання Позивач постійно здійснювала за власні кошти покращення та добудову даного домоволодіння. У 2021 році, за кошти Позивачки та її доньки, було здійснено капітальний ремонт будинку та покрівлі, участь в якому Відповідач фактично не приймав. Крім того, до спільної сумісної власності також належить земельна ділянка площею, 0,0438 га (кадастровий номер 213681000:02:0001:00175), на якій знаходиться жилий будинок з надвірними будовами, добудова з надбудовою житлових приміщень і підсобних приміщень до власного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наведеним представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 297,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .(кадастровий номер 213681000:02:0001:00175).

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, представник позивача подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 23..01.2024 року, заяву адвоката Моняка Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено, до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили, забезпечити позов шляхом: накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: житлового будинку загальною площею 297,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0438 га, кадастровий номер 213681000:02:0001:00175, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку загальною площею 297,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0438 га, кадастровий номер 213681000:02:0001:00175, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав обставини, зазначені у позовній заяві та просив її задовольнити. Пояснив, що сторони проживали з 1992 по 1994 роки без укладання шлюбу. Крім того зазначив, що до 1994 року існував фундамент спірного будинку. В 1994 році сторони одружились, після одруження почалось будівництво будинку. Не заперечував купівлю земельної ділянки, на якій розташовано будинок, до одруження.

Представнику позивача роз`яснено норми частини другої статті 264 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Окрім цього, надав відзив на позов, який обґрунтовано наступним. Позивач у додатках до позовної заяви надала дані записів по господарських книг с. Біла Церква, з яких вбачається, що з 01.01.1991 року по 01.01.1992 року власником дворогосподарства значився ОСОБА_6 , а пізніше ним став ОСОБА_4 . Ця обставина пояснюється тим, що 27.02.1990 року батько відповідача, ОСОБА_7 купив від ОСОБА_6 за 13 000 земельну ділянку з фундаментом, про що було складено відповідну розписку у присутності свідків, а вже Рішенням сесії Білоцерківської сільської ради від 18.07.1991 року земельну ділянку було виділено відповідачу. На вказаній земельній ділянці із вже побудованим фундаментом ще до одруження відповідача у 1994 році вже було побудовано житловий будинок, у зв`язку з чим у по господарських книгах значиться рік побудови будинку - 1991. На час одруження з позивачкою ОСОБА_3 у 1994 році житловий будинок вже було збудовано повністю, встановлено дерев`яні вікна, двері, підлогу, поштукатурено кімнати, а і період перебування у шлюбі виконано зовнішнє оздоблення та замінено столярні вироби (вікна, двері) на пластикові, закуплялись меблі та інші речі домашнього користування. Матеріал покрівлі шифер було замінено на метало профіль у кінці 2021 року, в цей час вони з позивачкою вже спільно не проживали. Крім того, як вбачається з копії рішення про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 зазначав, що з ОСОБА_3 не проживав вже близько шести років, доказом цього є народження від іншої жінки дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Серед інших документів у відповідача збереглось також свідоцтво про добровільне страхування майна, з яких вбачається, що 06.11.1993 року та 20.10.1995 року ОСОБА_4 здійснював страхування будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене спростовує твердження позивачки, що до одруження сторін 22.11.1994 року житлового будинку не було та що у 2021 році за кошти позивачки та її доньки було здійснено капітальний ремонт будинку. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Окрім наведеного, у ході судового розгляду, суд, за клопотанням представника відповідача допитав у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що є дружиною ОСОБА_6 , від якого батько ОСОБА_12 ОСОБА_7 купив земельну ділянку, на якій був зведений фундамент і яка була свідком цієї покупки. Крім того, свідок в судовому засіданні оглянула розписку, наявну в матеріалах справи та підтвердила, що розписка написана її чоловіком. Також зазначила, що гроші за продаж вказаної ділянки було передано особисто їй в руки. Більш того, зазначила, що неподалік зазначеної ділянки проживали її родичі, відвідуючи яких вона помітила, що того ж року, після продажу земельної ділянки розпочалося будівництво будинку. Хто будував будинок, коли закінчилось будівництво, їй не відомо.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні надав пояснення, що його жінка є родичкою ОСОБА_12 . Крім того, підтвердив, що останній купив земельну ділянку, на якій вже був зведений фундамент та збудував будинок на вказані ділянці ще до свого одруження. Зазначив, що безпосередньо брав участь у будівництві будинку, підшукував майстрів. За роботу по будівництву з ним розраховувався батько ОСОБА_12 . В той же час зазначив, що батьки ОСОБА_14 участі у будуванні будинку не брали.

Свідок ОСОБА_11 надав наступні пояснення. Так, він жив неподалік родини Ціпле, ходив в один клас з сестрою ОСОБА_15 , а тому їх сім`ю знає з дитинства. Свідок пояснив, що поки ОСОБА_16 проходив срочну службу в армії, його батьки будували цей будинок. До одруження ОСОБА_15 та ОСОБА_17 будівельні роботи не були завершені. Ступінь готовності будинку не знає, але йому здається, що було вже збудовано стіни та дах. Крім того, зазначив, що після одруження ОСОБА_16 з метою якнайшвидшого завершення будівництва багато працював та їздив в Угорщину на заробітки. Проте, як пригадує, дружина ОСОБА_17 не працювала.

Окрім наведеного, у ході судового розгляду, суд дослідив заяви ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Відповідно до заяви ОСОБА_18 , остання повідомляє, що інформація, яка викладена у позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відповідає дійсності. Так, ОСОБА_3 з 1993 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вони разом будували спільний будинок, розташований у с. Біла Церква. Позивачка працювала, кошти вкладала в спірний будинок. Також зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у даному будинку однією сім`єю до 2023 року. Про розірвання шлюбу та припинення їх сім`ї ОСОБА_18 дізналась у грудні 2022 року з рішення суду.

Згідно до заяви ОСОБА_19 , він є батьком ОСОБА_3 . Так, його донька з 1993 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вони разом побудували спільний будинок. На момент одруження даного будинку не існувало. Був фундамент, чотири стіни, без вікон, крівлі. Також зазначив, що разом із своєю сім`єю самостійно здійснював будівництво даного будинку, передавав кошти для будівництва. Донька також заробляла та вкладала гроші в будівництво. До 2023 року вона проживала разом з ОСОБА_4 однією сім`єю. Дізнався, що відповідач не хоче жити з його донькою з рішення суду, яке прийшло на його адресу. Зазначає також, що коли донька приїхала у 2022 року, її чоловік з не пустив до будинку. За рік до вказаних подій донька разом з внучкою зробили ремонт у будинку, повністю поміняли кривлю.

Як вбачається з заяви ОСОБА_20 , остання є сусідкою сторін та повідомляє, що інформація, яка викладена у позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відповідає дійсності. На початку їх спільного сімейного життя будинку не було. Був фундамент, чотири стіни. Даний будинок сторони будували разом. У 2021 році ОСОБА_3 разом з донькою здійснювали реконструкцію крівлі.

Відповідно до копії рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року шлюб між ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , зареєстрований 22 листопада 1994 року, виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області розірвано, актовий запис № 25 від 22.11.1994 року.

Крім того, як вбачається з описової частини рішення суду від 01.12.2022 року, сторони не проживали разом більше шести років, отже з 2018 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.12.2018 року, від зазначеного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, у ОСОБА_4 є ще одна дитина від іншої жінки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11.07.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками його є ОСОБА_4 та ОСОБА_21 .

Як вбачається з розписки від 27.02.1990 року, ОСОБА_7 купив від ОСОБА_6 за 13 000 земельну ділянку з фундаментом при свідках ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 .

Рішенням сесії Білоцерківської сільської ради від 18.07.1991 року земельну ділянку площею 0,07 га в с. Біла Церква по вул. Інтернаціональна було виділено ОСОБА_4 .

З свідоцтва про добровільне страхування майна вбачається, що ОСОБА_25 здійснював страхування будинку 04.11.1992 року, а в подальшому 19.05.1993 року, 20.10.1995 року та 06.11.1996 року страхував будинок ОСОБА_4 .

Відповідно до копії погосподарської книги Білоцерківської сільської ради за 1991-1995 роки, першим членом господарства записано ОСОБА_6 , прізвище ім`я та по батькові якого перекреслено та зверху зазначено ОСОБА_4 .

Згідно копії погосподарської книги Білоцерківської сільської ради за 2011-2015 роки, об`єкт по господарського обліку, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , мав загальну площу 100 м. кв.

Крім того, з погосподарських книг Білоцерківської сільської ради за 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2023 роки вбачається, що до членів домогосподарства в АДРЕСА_1 також входять ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , головою домогосподарства зазначено ОСОБА_4 .

З копії погосподарської книги Білоцерківської сільської ради за 2016-2023 роки вбачається, що рік побудови будинку АДРЕСА_1 є 1991 рік.

Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого 27.05.2022 року, адреса об`єкта - АДРЕСА_1 , замовник технічної інвентаризації ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки від 01.02.2023 року №21, виданої Центром надання адміністративних послуг Солотвинської селищної ради в тім,що згідно книги по господарського обліку №8 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 фактично проживали та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №358127230 від 12.12.2023 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Згідно інформаційної довідки №358127134 від 12.12.2023 року земельна ділянка площею, 0,0438 га, кадастровий номер 213681000:02:0001:00175, за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відповідно до звіту ТОВ «Оціночна компанія «Західексперт» про оцінку майна №241123-03 від 24.11.2023 року, ринкова вартість житлового будинку площею 297,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 складає 107 094 гривень.

Згідно звіту ТОВ «Оціночна компанія «Західексперт» про експертну грошову оцінку земельної ділянки №241123-02 від 24.11.2023 року ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0438 га, кадастровий номер 213681000:02:0001:00175, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 складає 18 138 гривень.

З нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_26 вбачається, що у 2021 році на замовлення ОСОБА_4 ним була проведена повна реставрація, а саме ремонтні роботи даху на будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та після виконані ним роботи отримав грошову винагороду в повному обсязі згідно домовленості. Крім того зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за виконані ним роботи не розраховувалась та вівн не отримував від них завдатка.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 22 листопада 1994 року у виконкомом Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

З урахуванням часу перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, до даних правовідносин слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, а також Сімейного кодексу України.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України).

Згідно з ст. 16 Закону України «Про власність», який був чинним з 15.04.1991 по 20.06.2007р. - майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. За ст.22 КПШС - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, що закріплено у ч.1 ст.28 КпШС України (втратив чинність).

Аналогічні норми містяться і у Сімейному Кодексі України, який діє на час розгляду спору, та ЦК України.

Статті 69,70 СК України передбачають можливість поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 24 вищевказаної постанови Пленуму не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року N 6-2333цс15).

Дослідивши покази свідків сторони відповідача, допитаних у судовому засіданні та письмові пояснення осіб, які були долучені стороною позивача, встановлено,що батьки ОСОБА_4 придбали вищевказану земельну ділянку з уже збудованим на ній фундаментом, після чого почалося зведення будинку. До моменту одруження було збудовано як мінімум стіни та перекрито крівлю зазначеного будинку. В подальшому завершення будівництва здійснювалось вже під час шлюбу позивача та відповідача.

Вказані обставини узгоджуються також з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме розпискою про купівлю земельної ділянки з фундаментом, погосподарськими книгами, відповідно до яких вбачається що станом на 1991 рік площа спірного будинку складала 100 м. кв., а також свідоцтвами про добровільне страхування майна, відповідно до яких у 1992 та 1993 році домоволодіння було застраховано від імені Бокоч Нуцу, а в подальшому ОСОБА_4 . Тобто, у 1992 році домоволодіння вже існувало.

Підсумовуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що не надано жодного доказу, а в суду відсутня можливість встановлення процент готовності об`єкта та його вартість до моменту укладення шлюбу. Також суду не надано доказів та неможливо встановити процент невід`ємного поліпшення майна, здійсненого під час шлюбу.

Що стосується заміни крівлі, яка мала місце у 2021 році, то покази учасників процесу та наявні у справі письмові докази суперечать один одному. Оскільки в рішенні суду від 01.12.2022 зазначено, що сторони не проживали разом більше шести років, отже з 2018 року, не вели спільного господарства, що разом з нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_26 про заміну крівлі ставлять під сумнів пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про той факт, що у 2021 році ОСОБА_3 разом з донькою здійснювали реконструкцію крівлі.

Крім того,твердження представника позивача про те, що сторони сторони проживали з 1992 по 1994 роки без укладання шлюбу суд не бере до уваги, оскільки перед судом не ставилось питання про встановлення факту проживання однією сім`єю.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на зазначене, позивачем та її представником не доведено, що вказане майно набуто під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 274, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову адвоката Моняка Романа Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 23.01.2024 року (справа №305/2953/23, провадження 2-з/305/1/24) - скасувати.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Моняк Роман Васильович, місцезнаходження м. Ужгород, вул. Гагаріфна, 28г/50.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рахівського районного суду

Закарпатської області Дочинець С.І.