Справа № 683/3948/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Цішковського В.А.

з участю секретаря Васічевої О.В.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Величка В.І.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іваницького А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 683/3948/23, номер провадження 2/683/182/2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних витрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь 88 301,74 грн інфляційних втрат, 22 232,40 грн 3 % річних, 186 187,97 грн процентів, а всього 296 722,11 грн, а також стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач 05.08.2013 року позичив у позивача ОСОБА_1 65 418 грн, та 24.08.2013 року позичив у розмірі 52 868 грн, які зобов`язався повернути до 01.10.2013 року, однак борг у встановлені строки не повернув.

В зв`язку із чим позивач звертався до суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за вказаними договорами позики. Так, заочним рішенням суду від 16.11.2015 року позовні вимоги задоволено, однак рішення переглянуто та рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21.03.2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 65 418 грн за договором позики від 05.08.2013 року та 52 868 грн за договором позики від 24.08.2013 року, 92 378,13 грн суми заборгованості із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, а всього 210 664 грн 13 коп. та 2 106 грн 64 коп. судових витрат. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 88 301 грн 74 коп. та 3 % річних у розмірі 22 232 грн 40 коп.

Крім того, просить стягнути з відповідача проценти на підставі статті 1048 ЦК України, так нарахування процентів на суму 65 418 грн розпочинається з 05.08.2013 року та становить 103 053 грн 60 коп. та нарахування процентів на суму 52 868 грн з 24.08.2013 року становить 83 134 грн 37 коп., що разом становить 186 187,97 грн, а всього просить сягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 296 722 грн 11 коп.

Ухвалою судді Старокостянтинівського районного суду від 03.12.2023 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Іваницьким А.М. подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що позивач надає до суду розрахунки інфляційних втрат, 3 % річних та процентів лише до 24.11.2023 року (день подачі позовної заяви), тобто останній має право заявляти вищезазначені вимоги до відповідача тільки у межах 3 річного строку позовної давності, а саме з 24.11.2020 року по 24.11.2023 року. Крім того, позивач протиправно одночасно застосовує регулятивні норми ч.1 ст.1048 ЦК України про відсотки за договорами позики та охоронну норму ч.2 ст.625 ЦК України про стягнення інфляційних збитків і 3 % річних, тобто вказані норми не можуть застосовуватися одночасно. А тому представник відповідача визнає позовні вимоги в період з 24.11.2020 року по 23.02.2022 року в частині інфляційні втрати розраховані у розмірі 16 853 грн 06 коп. та 3% річних у розмірі 4 442 грн 01 коп., а всього у розмірі 21 295 грн 07 коп., в іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Крім того, представник відповідача у межах вказаного відзиву, заявляє про необхідність застосування позовної давності до вимог позивача в межах вказаної справи та стверджує про сплив позовної давності щодо вимог позивача у часових рамках до 24.11.2020 року, а саме, щодо: інфляційних втрат на суму 71 448,68 грн (заявлені за період з 16.11.2015 року по 23.11.2020 року); 3 % річних на суму 17 790,39 грн (заявлені за період з 16.11.2015 року по 23.11.2020 року); процентів на суму 129 952,30 грн. (заявлені за період з 05.08.2013 року по 23.11.2020 року). Тобто, сума позовних вимог, які заявлені позивачем з пропуском позовної давності щодо них становить 219 191,37 грн.

Залишок сум, які заявлені позивачем у межах позовної давності, тобто за період з 24.11.2020 року по 24.11.2023 року становлять наступне: інфляційні втрати на суму 16 853,06 грн (розраховано по з 24.11.2020 року по 23.02.2022 року в межах позовної давності та в межах часових рамок щодо заявлених позовних вимог позивача у цій частині); 3 % річних на суму 4 442,01 грн (розраховано з 24.11.2020 року по 23.02.2022 року в межах позовної давності та в межах часових рамок щодо заявлених позовних вимог позивача у цій частині); процентів на суму 56 235,67 грн (розраховано по з 24.11.2020 року по 24.11.2023 року в межах позовної давності та в межах часових рамок щодо заявлених позовних вимог позивача у цій частині). Тобто, сума позовних вимог, які заявлені позивачем у межах позовної давності щодо них становить 77 530,74 грн.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року розгляд справи №683/3948/23, провадження №2/683/182/2024, ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про поновлення строку позовної давності починаючи з 24.02.2022 року, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України, як наслідок не міг об`єктивно реалізувати своє право на пред`явлення вчасно позову до ОСОБА_2 щодо стягнення процентів, інфляційних втрат та 3 % річних за договорами позики в період з 24.02.2024 року до жовтня 2023 року.

Крім того, подав письмові пояснення по справі, у яких посилається на норми права, які були прийняті органом законодавчої влади України щодо строків позовної давності у період дії карантину у зв`язку із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) та у період дії воєнного стану в Україні, а тому трирічна позовна давність відраховується з дати виникнення у позивача права на нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, а її перебіг був продовжений та зупинений на підставі нормативних актів, та такий період може бути застосований лише на період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року та становить у розмірі 74 742 грн 85 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Величко В.І. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Іваницький А.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, та просить задовільнити частково, згідно поданого відзиву.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 05.08.2013 року позичив у позивача ОСОБА_1 65 418 грн, які зобов`язався повернути до 01.10.2013 року та 24.08.2013 року позичив ще 52 868 грн, які зобов`язався повернути до 01.10.2013 року, однак борг у встановлені строки не повернув.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

21 березня 2023 року рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області позовні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65 418 грн за договором позики від 05.08.2013 року та 52 868 грн за договором позики від 24.08.2013 року; 92 378,13 грн суми заборгованості із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, а всього 210 664,13 грн та 2 106,64 грн судових витрат. Судове рішення набрало законної сили 06.06.2023 року.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги статті 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно зі ст.625 ЦК України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Отже, у розумінні наведених приписів кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку суми інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведених норм, є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року по справі № 914/712/16.

З матеріалів справи вбачається, з врахуванням письмових пояснень позивача, останній просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 88 301,74 грн та 3% річних у розмірі 22 232,40 грн, що нарахована за період з 16.11.2015 року до 23.02.2022 року.

Проте відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказане положення внесено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 року та набрало чинності 17.03.2022 року.

Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому приймаючи зміни до вказаного Указу Президента України продовжено строк дії воєнного стану в Україні. Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року по день ухвалення рішення суду в цій справі, на території України введено воєнний стан.

Оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст.625 ЦК України, за період, у який на території України введено воєнний стан, приймаючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками та інфляційних втратах (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України) з 24.02.2022 року, відсутні.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що сума 3% річних та інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, слід обраховувати за період з 24.11.2020 року до 23.02.2022 року.

Згідно розрахунку проведеного судом, сума 3% річних становить 4 442 грн 01 коп. (118 286 (сума заборгованості) х 3 % х 457 (кількість днів прострочення) : 365 : 100).

Сума інфляційних втрат за вказаний період становить 16 853 грн 06 коп. (грудень 2020 індекс інфляції 100,90; січень 2021 індекс інфляції 100,30; лютий 2021 індекс інфляції 101; березень 2021 індекс інфляції 101,70; квітень 2021 індекс інфляції 100,70; травень 2021 індекс інфляції 101,30; червень 2021 індекс інфляції 100,20; липень 2021 індекс інфляції 100,10; серпень 2021 індекс інфляції 99,80; вересень 2021 індекс інфляції 101,20; жовтень 2021 індекс інфляції 100,90; листопад 2021 індекс інфляції 100,80; грудень 2021 індекс інфляції 100,60; січень 2022 індекс інфляції 101,30; лютий 202 індекс інфляції 101,60) : 100 = 1,14247719). Інфляційне збільшення: 118 286 х 1,14247719 - 118 286 = 16 853,06.

Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо стягнення відсотків на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України в сумі 186 187 грн 97 коп. за період з 05.08.2013 року по 24.11.2023 року суд дійшов висновку відмовити у цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 310/11534/13-ц зробила висновок про те, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

У постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Відповідно положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Враховуючи вищевикладене, підлягають стягненню з відповідача лише 3 % річних в розмірі 4 442 грн 01 коп. та інфляційні втрати у розмірі 16 853 грн 06 коп. за період з 24.11.2020 року по 23.02.2022 року, а всього стягнути 21 295 грн 07 коп., а в іншій частині вимог відмовити.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Щодо вимог позивача про поновлення строку позовної давності починаючи з 24.02.2022 року, суду позивачем не надано доказів поважності причин пропущення строку позовної давності, тому відсутні підстави для його поновлення.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 296 722 грн 11 коп., а задоволено на суму 21 295 грн 07 коп, тобто на 7,1 % (21 295,07 х 100 : 296 722,11).

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 210 грн 67 коп. судового збору (2967,22 х 7,1 %).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-80, 89, 141, 244-246, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про стягнення процентів, інфляційних витрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 16 853 грн 06 коп. та 3% річних у розмірі 4 442 грн 01 коп., а всього стягнути 21 295 грн 07 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 210 грн 67 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне текст рішення суду складено 14 травня 2024 року.

Суддя: