"02" липня 2024 р. Справа № 363/2753/24
У Х В А Л А

02 липня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Шубочкіна Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про скасування судового наказу у справі №363/2753/24,

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, в якій просить скасувати судовий наказ від 25 червня 2024 року у справі № 363/2753/24, провадження закрити та стягнути на свою користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" судовий збір.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що 27 червня на сайті "Судова влада України" їй стало відомо про судовий наказ щодо стягнення з неї заборгованості за спожитий природній газ. Копію даного судового наказу вона не отримувала. Вимоги стягувача є повністю не обгрунтованими, що у разі подання стягувачем позовної заяви, буде відображено у відзиві. Також зазначає, що як вбачається з реєстру судових рішень матеріали були зареєстровані 06.06.2024 року, а сам судовий наказ від 25.06.2024 року. Крім того суд не посилався на закон на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги.

Дослідивши заяву про скасування судового наказу, матеріали додані до неї, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.06.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ.

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, судом 06.06.2024 року направлено запит до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області для встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання боржників.

Згідно відповіді, яка надійшла 25.06.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

25 червня 2024 року видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 25 542,82 грн., а також 302,80 грн. судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що копія судового наказу з доданими до нього документами була отримана ОСОБА_1 в електронний кабінет 25.06.2024 року, про свідчить довідка про доставку електронного документу, наявна в матеріалах справи.

Із заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 звернулася 02.07.2024 року через засоби поштового зв`язку, строк для подання заяви не пропущено.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього кодексу.

У своїй заяві про видачу судового наказу стягувач зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває на обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та є споживачем житлово комунальних послуг. Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_2 заборгованість споживача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" становить 25 542,82 грн.

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та інші правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України та частини 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в строк встановлений договором.

За правилами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», також передбачений обов`язок індивідуального споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу, суд має право скасувати судовий наказ та роз`яснити, що стягувач має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, відповідно дост. 171 ЦПК України, під час розгляду заяви про скасування судового наказу, судом не вирішується питання про стягнення із стягувача на користь боржника судового збору сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.

На підставі викладеного, вивчивши обставини на обгрунтовання яких посилається боржник, враховуючи наявність договірних правовідносин, а також підтвердження щодо права власності за боржником, суд приходить до висновку, що заява про скасування судового наказу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.170 - 171,259-260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви боржника про скасування судового наказу по справі № 363/2753/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т.В. Шубочкіна