КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 2-1732/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9842/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Іпотечний центр в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року,

встановив:

у листопаді 2023 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року заяву було задоволено частково, визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, в задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

29 лютого 2024 року заявник звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути на його користь з Іпотечного центру в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» судові витрати в сумі 20 000 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з Іпотечного центру в місті Києві та Київський області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на його користь 20 000 гривень понесених ним судових витрат, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було надано належних доказів на підтвердження понесення таких витрат.

У своїй апеляційній скарзі заявник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що стягненню підлягають не тільки витрати, які вже фактично сплачені, але і ті, які мають бути сплачені в майбутньому. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями ст. 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В даному випадку на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 було подано до суду світлокопії Акту здачі-приймання послуг від 15 січня 2024 року та Договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2023 року, які належним чином засвідчені не були, а отже не можуть вважатись належними доказами понесених витрат на правничу допомогу.

Крім того, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку за наслідками апеляційного перегляду Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було відмовлено, а тому і підстав для стягнення з нього витрат на правничу допомогу відсутні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2024 року.

Головуючий

Судді