ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7183/24
провадження № 2/753/5499/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.В.,

при секретарі Овчар В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Людмила Єрофеївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А НО В И В:

У січні 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бузова. Бучанського району Київської області помер син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 видане 16.05.2022.

Факт родинних відносин між позивачем та її сином підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , видане 16.08.2023.

На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з початком війни та активних бойових дій. ОСОБА_3 , виїхав з міста Києва до приватного будинку, який знаходиться у власності позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

На початок війни позивач виїхала з міста Києва до Донецької області, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2022.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємицею сина за законом, однак на момент його смерті не була зареєстрована разом з сином за однією адресою.

Позивач 28.06.2023 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Астраускас Л.Є.. для оформлення спадщини після смерті сина. В подальшому приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу № 30/2023 щодо майна померлого.

Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті її сина, оскільки позивач не проживала зі спадкодавцем час відкриття спадщини та не звернулася до нотаріуса протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вказує, що у відведений законом шестимісячний строк вона дійсно не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини через об`єктивні і непереборні обставини та труднощі, оскільки після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивач виїхала за межі міста Києва, як і її син, перебуваючи в різних регіонах держави, зв`язок між родичами був не постійний. Про смерть сина позивач дізналася лише у травні 2022 року та 16.05.2022 отримала довідку про причину смерті сина №863 та свідоцтво про смерть.

Після поховання сина, позивач виїхала у безпечне для життя та здоров`я місце. В подальшому перебіг подій не давав змоги позивачу звернутися із заявою про прийняття спадщини, а саме постійний догляд за хворим сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є пенсіонером по інвалідності другої групи. ОСОБА_4 не мас інших родичів крім позивача та є вдівцем.

Так, починаючи з жовтня 2022 року по червень 2023 року, син позивача ОСОБА_4 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, в різних закладах охорони здоров`я з різними діагнозами. Крім того, сама позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 01.12.2022 по 22.12.2022 в Київській міській обласній лікарні № 2.

Таким чином, неможливість прийняття спадщини позивачем, у відведений законом строк була обумовлена непереборними і незалежними від неї обставинами.

Враховуючи вищевикладене, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.10.2024 закрито підготовче провадження. Призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд їх задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Суд, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бузова. Бучанського району Київської області помер син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 видане 16.05.2022.

Факт родинних відносин між позивачем та її сином підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , видане 16.08.2023.

На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з початком війни та активних бойових дій. ОСОБА_3 , виїхав з міста Києва до приватного будинку, який знаходиться у власності позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

На початок війни позивач виїхала з міста Києва до Донецької області, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2022.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємицею сина за законом, однак на момент його смерті не була зареєстрована разом з сином за однією адресою.

Позивач 28.06.2023 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Астраускас Л.Є.. для оформлення спадщини після смерті сина. В подальшому приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу № 30/2023 щодо майна померлого.

Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті її сина, оскільки позивач не проживала зі спадкодавцем час відкриття спадщини та не звернулася до нотаріуса протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі №6-85цс12, від 04.11.2015 у справі №6-1486цс15, від 14.09.2016 у справі №6-1215цс16; та постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №385/483/17, від 06.06.2018 у справі №592/9058/17-ц).

У постанові Верховного Суду від 05.03.2018 у справі № 404/3902/16-ц (провадження № 61-1547св17) зазначено, що «відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. […] Із амбулаторної картки ОСОБА_4 вбачається, що позивач протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини, на амбулаторному лікуванні знаходився лише в квітні 2009 року і тричі, у цей період відвідував лікаря, у поліклініці, 1 квітня 2009 року, 06 квітня 2009 року та 14 квітня 2009 року. Інших даних про знаходження позивача у хворобливому стані матеріали справи не містять. Та обставинами, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АС та є інвалідом ІІ групи, правильно судом не прийнята до уваги як обставина, що унеможливлювала своєчасне звернення ОСОБА_4 із відповідною заявою до нотаріальної контори. Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилалася на те, що після поховання сина, вона виїхала у безпечне для життя та здоров`я місце. В подальшому перебіг подій не давав змоги позивачу звернутися із заявою про прийняття спадщини, а саме постійний догляд за хворим сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є пенсіонером по інвалідності другої групи. ОСОБА_4 не мас інших родичів крім позивача та є вдівцем. Так, починаючи з жовтня 2022 року по червень 2023 року, син позивача ОСОБА_4 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, в різних закладах охорони здоров`я з різними діагнозами. Крім того, сама позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 01.12.2022 по 22.12.2022 в Київській міській обласній лікарні № 2.

Разом з тим, докази позивача щодо поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Надані позивачем документи, які вказують про те, що вона допомагала синові ОСОБА_4 на амбулаторному лікуванні не є поважною причиною пропуску строку, оскільки позивач мала можливість направити заяву про прийняття спадщини поштою самостійно або через інших осіб. Крім того, судом враховується, що строки перебування ОСОБА_4 на лікуванні не є такими довгими, що могли завадити позивачу звернутися із відповідною заявою до нотаріуса у строк більший ніж один рік, який минув з травня 2022 року (тобто, моменту з якого їй стало відомо про смерть сина) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (дати звернення із заявою до нотаріуса про відкриття спадкової справи).

Суд зауважує, що для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.02.2022 у справі № 709/769/19 (провадження № 61-13720св20).

З цих підстав суд також відхиляє доводи позивача, що вона не могла приїхати в м. Київ для прийняття спадщини у зв`язку з станом здоров`я її та її другого сина ОСОБА_4 , віддаленістю від місця прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами не підтверджено, а судом не встановлено, наявність поважних причин, які б були пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, що унеможливили її звернення до нотаріуса у визначений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 2 статті 12 ЦПК України).

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду позивач не надав належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини у період з дати відкриття спадщини до подання заяви про її прийняття. Вказані позивачем обставини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Витрати позивача у зв`язку із відмовою в задоволенні позову залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 215-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Людмила Єрофеївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2024.

Суддя В.Л.Котвицький