Справа №760/3814/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києві

у складі:головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.,

за участю держвиконавця- ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іштванівни про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, стягувач: ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іштванівни про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 у якій просила суд скасувати постанову як неправомірну.

Скаргу мотивує тим, що 04.02.2021 нею засобами поштового зв`язку було отримано постанову старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іштванівни про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, а 05.02.2021 вона ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Вказує, що у головного державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки у виконавчому листі було вказано провести виконавчі дії щодо дітей скаржника без зазначення їх прізвища, ім`я та по батькові.

Зазначає, що вразі необхідності проведення виконавчих дій щодо декількох осіб, то у такому випадку виконавчий лист має бути виданий щодо кожної особи, проте у даному випадку виконавчий лист був виданий лише один.

Стверджує, що у зв`язку із відсутністю особистих даних боржників у виконавчому листі виконавець був зобов`язаний відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Також державним виконавцем було необхідно перевірити відповідність виконавчого листа вимогам закону, проте таких дій вчинено не було та державним виконавцем не було враховано, що: (1) виконавчий лист був виданий 16.09.2019 зі строком пред`явлення протягом одного року, а тому було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання; (2) у виконавчому листі не вірно вказано строк його пред`явлення до виконання - 1 рік, замість - 3 роки, та не вказано номер рішення; (3) особа, яка звернулася до суду із заявою про відкриття виконавчого провадження не є стягувачем, а у заяві не вірно було вказано дату виконавчого листа та його номер.

Тому, вважає, що були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, а виконавчий лист необхідно було повернути стягувачу.

З урахуванням викладеного вище просила суд скаргу задовольнити.

15.02.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

24.05.2024 до суду було надано матеріли виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скаржник, стягувач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від скаржника та її представника надійшли клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що представник скаржника не може з`явитися до суду на розгляд даної справи, оскільки приймає участь у розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у Деснянському районному суді м.Києва, а скаржник внаслідок загострення стану здоров`я її сина - ОСОБА_5 , 1996 р.н.

Стягувач про причини неявки, суд до відома не поставив.

Суд, вислухавши думку держвиконавця ОСОБА_1 вважає за можливе провести розгляд скарги на підставі наявних у справі доказах за відсутності скаржника і її представника та стягувача, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду даної справи.

Держвиконавець ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні поданої скарги, як необґрунтованої.

Вислухавши пояснення, держвиконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2011 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру, виселення та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_2 із всіма залежними від неї особами (дітьми) з квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру, виселення та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа на стороні позивача: Відділ опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємицею за законом четвертої черги, визнання права власності на спадкове майно, визнання договору дарування об`єкта нерухомості та свідоцтва про право власності на спадщину на це майно недійсними відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.11.2011, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2011 залишено без.

На виконання рішення суду Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2011 по справі №2-1038/11, 18.01.2012 було видано представнику позивача 2 (два) виконавчі листи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2012 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2011 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.11.2011 залишено без змін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2019 замінено сторону виконавчого провадження, стягувача ОСОБА_6 на ОСОБА_3 в частині вимог про виселення ОСОБА_2 з усіма залежними від неї особами (дітьми) з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019 було видано дублікат виконавчого листа №2-1038/11 виданого 18.01.2022 про виселення ОСОБА_2 із всіма залежними від неї особами /дітьми/ з квартири АДРЕСА_1 .

16.09.2019 на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019 було видано стягувачу виконавчий лист.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2020 було поновлено ОСОБА_3 строк пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа №2-1038/11 про виселення ОСОБА_2 із всіма залежними від неї особами /дітьми/ з квартири АДРЕСА_1 , виданого на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019.

11.01.2021 ОСОБА_3 звернулася до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі дублікату виконавчого листа від 16.09.2021.

15.01.2021 постановою старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової В.І. на підставі дублікату виконавчого листа від 16.09.2021 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Вказана постанова була направлена на адресу боржника та стягувача рекомендованим повідомленням від 19.01.2021.

Постановою держвиконавця від 21.11.2023 були внесено зміни (доповнення) реєстраційних даних в автоматизовану систему виконавчого провадження, щодо назви виконавчого документу, дати його видачі та резолютивної частини порядку примусового виконання рішення суду .

05.02.2021 ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_2 та 15.02.2021, тобто в межах 10 -денного строку звернулася до суду з даною скаргою, а тому строк на звернення до суду боржником не пропущено.

Відповідно до ст.ст. 447-449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016), у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в діючий редакції встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із неможливістю виконання рішення строк пред`явлення такого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до п. 5, 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тому, у даному випадку строк пред`явлення дублікату виконавчого листа від 16.09.2021 після його поновлення ухвалою від 14.05.2020 складав 3 роки, тобто до 14.05.2023, а тому дублікат виконавчого документу було пред`явлено до виконання у встановлений законом строк, а тому доводи скарги у цій частині є необґрунтованими.

Як встановлено судом, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2019 замінено сторону виконавчого провадження, стягувача ОСОБА_6 на ОСОБА_3 в частині вимог про виселення ОСОБА_2 з усіма залежними від неї особами (дітьми) з квартири АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, заява про відкриття виконавчого провадження була подана належною особою - стягувачем ОСОБА_3 ..

Крім того, суд вважає, що помилкове зазначення стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження дату видачі дублікату виконавчого документу та номеру справи, не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження, оскільки до даної заяви було додано дублікат виконавчого документу, який містить необхідні для відкриття виконавчого провадження.

Так, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Усі ці дані були зазначені у дублікаті виконавчого листа від 16.09.2021.

З точки зору закону дублікатом є документ, що видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта, в даному випадку виконавчого листа.

У такому дублікаті зазначаються усі реквізити втраченого первісного документу.

Таким чином, судом вірно було зазначено у дублікаті виконавчого листа номер справи 2-1038/11 та строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом одного року, оскільки такі дані були зазначені і у первісному виконавчому листі, а тому вимоги скарги і у цій частині є необґрунтованими.

Що стосується доводів скарги про те, що у виконавчому листі в якості боржників не зазначено дітей скаржника, то суд звертає увагу, що у виконавчому листі зазначаються прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові стягувача та боржника, їх адреса місця проживання чи перебування, дата народження боржника.

У даній справі боржником є одна особа - ОСОБА_2 , а тому судом було вірно зазначено саме її боржником та видано виконавчий лист саме щодо цього боржника.

При цьому, рішенням суду було виселено ОСОБА_2 із всіма залежними від неї особами (дітьми) з квартири АДРЕСА_1 та саме цю резолютивну частину рішення, яка передбачає заходи примусового виконання рішень судом було зазначено у дублікаті виконавчого листа.

Із наведеного слідує, що дублікат виконавчого листа відповідав вимогам закону, був поданий до органу ДВС у встановлений строк та уповноваженою особою, а тому державним виконавцем було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Та обставина, що у постанові про відкриття виконавчого провадження містяться неточності щодо назви виконавчого документу, дати його видачі та резолютивної частини рішення суду, то вказані обставини не є безумовною підставою для визнання такої постанови неправомірною чи її скасування, з огляду на вимоги Закону, які ставляться до виконавчого документу під час відкриття виконавчого провадження.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, постановою держвиконавця від 21.11.2023 були внесено зміни (доповнення) реєстраційних даних в автоматизовану систему виконавчого провадження, щодо назви виконавчого документу, дати його видачі та резолютивної частини порядку примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, звертаючись до суду з даною скаргою на скаржника покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість державний виконавець повинен довести саме свої заперечення проти доводів скаржника.

Суд враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, як необґрунтованої.

Керуючись ч. 2 ст. 19, 124, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 18, 76-81, 89, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іштванівни про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, стягувач: ОСОБА_3 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.06.2024.

Суддя: О.М.Букіна