Житомирський апеляційний суд
Справа №279/343/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/343/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України, треті особи : Коростенська окружна прокуратура, Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що в провадженні сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області з 15 грудня 2012 року перебуває кримінальне провадження №5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 384 ч.1, ст. 358 ч.1 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває більше 12 років без прийняття остаточного рішення.

Будучи потерпілим у цьому кримінальному провадженні, вважає, що має право на відшкодування шкоди не на підставі скасування процесуальних рішень, а за систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки його заяви про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідачів, надмірну тривалість досудового розслідування. Внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, неодноразового протиправного закриття кримінального провадження, він був змушений докладати додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав, що призвело до завдання йому моральної шкоди. Надмірна тривалість досудового розслідування призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо. Він постійно перебуває в стані хронічної психоемоційної напруги, вразливості, розчарування, відчуття несправедливості і постійного стану тривоги та невизначеності у подальшому житті. Це призводить до виснаження як фізичних, так і психічних сил, знижуючи тим самим емоційну вольову стійкість та адаптаційний ресурс. У зв`язку з цим він неодноразово звертався за медичною допомогою. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в сумі 475070 грн.

Таким чином, просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду в розмірі 475070 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що судом встановлено факт надмірної тривалості досудового розслідування, однак суд залишив поза увагою те, що причиною надмірної тривалості досудового розслідування є відсутність контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні керівництвом окружної прокуратури та відомчого контролю керівництвом органу досудового розслідування.

Зауважує, що суд залишив без належної оцінки неодноразове протиправне закриття кримінального провадження, що мало для нього негативні наслідки і є беззаперечним фактом заподіяння йому моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідачів та є підставою для відшкодування завданої моральної шкоди.

Вважає, що він як потерпілий у кримінальному провадженні має право на компенсацію від держави за невиконання нею свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовими та службовими особами.

Судом також залишено поза увагою, погіршення стану його здоров`я. На підтвердження вищевикладеного ним додано до позовної заяви витяг з амбулаторної картки № 35 від 15 січня 2023 року, виданий КНП «Центр ПМСД» Коростенської міської ради.

Суд не дослідив характер та обсяг страждань, яких він зазнав з 2012 року, характер немайнових втрат з урахуванням інших обставин віку та стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль для відновлення попереднього стану.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Житомирській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що вимоги про визнання дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. У зв`язку з відсутністю незаконних рішень, дій чи бездіяльності у діях відповідачів, а також причинного зв`язку між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження та завданням моральної шкоди ОСОБА_1 , суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Офіс Генерального прокурора просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди на підставі ст.ст. 1173,1174 ЦК України. Заподіяння моральної шкоди позивач насамперед обґрунтовує неналежним досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000305, строками його розслідування, наслідком чого є моральні страждання. Проте ч.1 ст. 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. У резолютивних частинах наданих позивачем судових рішень відсутні встановлення протиправності дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, досудового слідства та прокуратури. Отже, факт протиправності дій службових осіб або їх бездіяльності, зокрема, Офісу Генерального прокурора, не знайшов свого підтвердження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що до Коростенського MB УМВС 13 грудня 2012 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в Коростенському міськрайонному суді надали завідомо неправдиві показання відносно нього.

15 грудня 2012 року СВ Коростенського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 5 здійснюється сектором дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Крім того, ОСОБА_1 29 листопада 2017 року звернувся до правоохоронних органів із заявою, в якій зазначив, що невідома особа, у невстановлений період часу, внесла зміни до первинного змісту рукописного тексту першого параграфу наказу № 27 від 01.03.2004 року в книзі наказів ВАТ «Коростенський м`ясокомбінат» під порядковим номером «80» про його звільнення з роботи, таким чином підробила вказаний документ, що видається підприємством.

29 листопада 2017 року СВ Коростенського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

23 січня 2018 року вказані кримінальні провадження були об`єднані під єдиним номером №0000305.

Позивач визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Судом також встановлено, що постановою слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 13 листопада 2013 року кримінальне провадження № 5 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2014 року скасовано зазначену постанову про закриття кримінального провадження.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_1 . Зобов`язано старшого слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, який здійснює досудове слідство, виконати клопотання ОСОБА_1 від 19 січня 2016 року щодо допиту в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Матеріали справи свідчать, що прокурор Коростенської окружної прокуратури звертався до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000305 на підставі пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 26 січня 2022 року відмовлено у закритті вказаного кримінального провадження.

Постановою старшого дізнавача СД Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 4 січня 2023 року зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 до суду.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 28 березня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову старшого дізнавача СД Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 4 січня 2023 року про закриття кримінального провадження № 5.

Окрім того, 4 жовтня 2023 року старшим дізнавачем сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП Житомирській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказана постанова також була оскаржена ОСОБА_1 до суду.

Ухвалою Народицького районного суду від 18 грудня 2023 року скасовано постанову старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 4 жовтня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000305.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 5 січня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305 від 15 грудня 2012 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року у справі № 279/2997/17 скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 5 січня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000305 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування позивачеві спричинено моральну шкоду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної ( немайнової шкоди) ( пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

У постанові від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Також у вказаній постанові зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не врахував, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати щоденну діяльність.

Як свідчать матеріали справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 5 розпочато 15 грудня 2012 року й не закінчено на даний час, тобто триває понад 11 років. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово оскаржував до суду дії та бездіяльність органів досудового розслідування.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у спірних правовідносинах правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість ( понад 11 років) досудового розслідування кримінального провадження.

За встановлених судом обставин неодноразового безпідставного закриття кримінального провадження та надмірної тривалості досудового розслідування очевидним є факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Отже, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначила, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи характер й глибину заподіяних позивачеві моральних страждань, тривалості здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, а також з огляду на засади розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 3 липня 2024 року