ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5476/24 Справа № 185/3050/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з, уточненим 11 травня 2021 року, позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування, мотивуючи його тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина.

Зазначала, що вона має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, оскільки з кінця 2019 року здоров`я ОСОБА_3 значно погіршилося, він був не здатний самостійно пересуватися, обслуговувати себе та вона здійснювала постійний догляд за ним. Купувала їжу, ліки, сплачувала житлово-комунальні послуги.

Посилаючись на те, що вона доглядала за хворим ОСОБА_1 та їй ніхто не допомагав, крім сусідів, а відповідач, який є сином ОСОБА_1 , не надавав ніякої допомоги, ані моральної, ані матеріальної, прийшов лише один раз за два дня до смерті, просила суд ухвалити рішення, яким визнати факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 16 грудня 2005 року до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим визнати її особою, яка має право на спадкування за законом у четверту чергу; надати їй право на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємцями першої черги у зв`язку з опікуванням та наданням матеріальної та іншої допомоги протягом тривалого часу спадкодавцю, який через тяжку хворобу та похилий вік був у безпорадному стані.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Надано ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкоємцями першої черги. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 816 грн., на правничу допомогу у розмірі 23 000 грн., на проведення експертизи у розмірі 15 481,39 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права в частині задоволенні позову про надання ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкоємцями першої черги, просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що доказів того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у безпорадному стані, потребував постійного догляду та сторонньої допомоги позивачкою не надано. Про безпорадний стан спадкодавця можливо указати лише в період часу з 14 липня 2020 року.

21 червня 2024 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилання апеляційної скарги про будь-які порушення норм чинного законодавства судом першої інстанції є хибними. Вона жила з ОСОБА_3 однією родиною 20 років, виключно вона опікувалася ним та доглядала за ним.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалам справи, що 06 лютого 2021 року Першою павлоградською ДНК Дніпропетровської області заведена спадкова справа №84/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

З заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого - ОСОБА_1 . Дочка померлого - ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця - ОСОБА_1 .

Окрім спадкоємців першої черги за законом до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_1 , згідно наданих суду пояснень, визнав факт спільного проживання ОСОБА_2 з його батьком з 2014-2015 року і до смерті батька. Також відповідач зазначив, що йому невідомо про те, щоб хтось, окрім, позивачки надавав батькові допомогу. У період проживання батька з позивачкою у квартирі поставили автономне опалення, водонагрівач, замінили вікна, вхідні двері, ванну. ОСОБА_2 дійсно давала гроші на поховання батька.

Також ОСОБА_1 визнав, що його батько з липня 2020 року по день смерті, за станом здоров`я, потребував сторонньої допомоги і позивачка надавала таку допомогу.

Відповідач визнав факт проживання позивачки з його батьком однією сім`єю у період з 2014-2015 року і до смерті батька, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, який надає право на спадкування за законом у четверту чергу, визнається учасниками справи і не підлягає доказуванню.

У справі проведено комісійну судово-медичну експертизу для вирішення питання стосовно стану здоров`я ОСОБА_3 , чи потребував він стороннього догляду, чи перебував у безпорадному стані і в який період часу.

Експертною установою надано такий висновок: 1)Згідно аналізу наданої медичної документації комісією експертів встановлено, що у ОСОБА_3 були тяжкі захворювання на цукровий діабет 2 типу у стадії декомпенсації, діабетичну ангіопатію з втратою зору, гіпертонічну хворобу ІІ стадії, 2 ступеню, ризик 3-4, ішемічну хворобу серця, кардіосклероз атеросклеротичний, мерехтливу аритмію, фібриляцію передсердь, постінфарктний кардіосклероз, серцеву недостатність ІІ А-Б ступеню, дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ступеню складного ґенезу (наслідки порушення мозкового кровообігу червень 2020), анемію І-ІІ ступеню, трофічні виразки обох гомілок. Враховуючи наявність вказаних захворювань комісією експертів надано висновок, що хворий ОСОБА_3 потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, оскільки знаходився у безпорадному стані. 2)Згідно аналізу наданої медичної документації казати про безпорадний стан можливо лише з періоду 14 липня 2020 року, медичної документації за інший проміжок часу комісії експертів не надано.

Судом заслухані свідки.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт спільного проживання позивачки з померлим в період часу не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що не заперечувалося відповідачем. ОСОБА_3 у період проживання однією сім`єю з позивачкою, мав похилий вік та важкі захворювання, при цьому отримував догляд і матеріальну підтримку лише від позивачки. Зважаючи на те, що позивачка одна здійснювала догляд за ОСОБА_3 , це вимагало значних фізичних зусиль, оскільки ОСОБА_3 майже не міг самостійно пересуватися. Спостерігаючи за тим, як близька людина поступово втрачає здоров`я, страждає від важких хвороб, зокрема, втрати зору, позивачка зазнала моральних страждань, однак всіма способами підтримувала ОСОБА_3 до його смерті. З урахуванням цих обставин та особистого ставлення позивачки до ОСОБА_3 як до свого чоловіка суд вважав, що період опікування позивачки ОСОБА_3 , який був у безпорадному стані, є тривалим. Тому вважав доведеним наявність всієї сукупності юридичних фактів, які є підставою для зміни черговості спадкування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду оскаржується відповідачем виключно в частині задоволенні позову про надання ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкоємцями першої черги, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження №61-6953св18).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

З таких же висновків виходив Верховний Суд у постановах від 18 лютого 2019 року в справі №569/18047/17-ц (провадження №61-40302св18),від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження№61-48561св18), від 17 вересня 2020 року у справі №755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), 02 грудня 2020 року у справі №592/1045/18-ц (провадження №61-820св20), від 27 серпня 2020 року в справі №266/2391/16 (провадження №61-1300св20),від 01 березня 2021 року у справі №233/5990/18 (провадження №61-19232св19).

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі №372/3988/20-ц.

Положеннями статей 77,80,81 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, щоб реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, надані під час судового засідання, колегія суддів доходить висновку, що доказів, які б надавали підтвердження, що померлий ОСОБА_3 був тривалий час у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потребував стороннього догляду, допомоги, піклування, позивачкою не надано.

Згідно висновку судово-медичної експертизи про безпорадний стан померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 можливо казати лише з періоду 14 липня 2020 року, медичної документації за інший проміжок часу комісії експертів не надано (тобто за три місяці до смерті).

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що позивачка не довела належними та достовірними доказами наявність юридичних фактів, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування за першою чергою, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в частині задоволення позову щодо надання ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкоємцями першої черги з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо надання ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкоємцями першої черги скасувати та в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров