РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/539/20

Провадження № 2/293/36/2024

25 червня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Мудрик В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Черняхів справу за позовом ОСОБА_1 до

1. Оліївської сільської ради

2. Служби автомобільних доріг у Житомирській області

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

24.03.2020 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новопільської сільської ради, Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Служби автомобільних доріг у Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до змісту якого просить:

стягнути в солідарному порядку з Новопільської сільської ради, Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України", Служби автомобільних доріг у Житомирській області на його користь ОСОБА_1 219444,94 грн, з урахуванням індексу інфляції, з яких 209444,94 грн - відшкодування, завданих матеріальних збитків, 10 000,00 грн - відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 24.10.2022 суд закрив провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Новопільської сільської ради, Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Служби автомобільних доріг у Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди .

Постановою від 06.03.2023 Житомирський апеляційний суд ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.10.2022 в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Новопільської сільської ради, Служби автомобільних доріг у Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасував та направив справу в частині вказаних вимог до суду першої інстанції для продовження розгляду.

20.03.2023 протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали цивільної справи передано судді Бруховському Є.Б.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023, матеріали цивільної справи № 293/539/20 передано для розгляду судді Лось Л.В.

Ухвалою від 02.05.2023 суд прийняв цивільну справу №293/539/20 до свого провадження та постановив розгляд справи розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження.Підготовче судове засідання призначив на 22.06.2023 року об 10:00 год.

22.06.2023 позивач через канцелярію суду подав клопотання про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою від 22.06.2023 суд замінив у справі відповідача -1 Новопільську сільську раду на належного відповідача - 1 Оліївську сільську раду. Підготовче судове засідання суд відклав на 18 липня 2023 року.

Ухвалою від 18.07.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 18.07.2023, суд відклав судове засідання за клопотанням представника позивача на 15.08.2023.

Ухвалою від 18.07.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 18.07.2023, суд відклав підготовче судове засідання на 16.08.2023.

Ухвалою від 16.08.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 16.08.2023, суд оголосив перерву до 20.09.2023.

Ухвалою від 20.09.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 20.09.2023, суд відклав підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 на 18.10.2023.

18.10.2023 розгляд спави не відбувся у зв`язку із зайнятістю головуючої судді - Лось Л.В. по кримінальному провадженню № 276/1899/21 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст. 152 КК України, що розглядалось колегією у складі трьох суддів: Проценко Л.Й., Збаражський О.М. та Лось Л.В.

Наступне підготовче судове засідання суд призначив на 15.11.2023.

Ухвалою від 15.11.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 15.11.2023, суд відклав підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача на 14.12.2023.

Ухвалою від 14.12.2023, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 14.12.2023, суд відклав підготовче судове засідання на 18.01.2024.

Ухвалою від 18.01.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 18.01.2024, суд відклав підготовче судове засідання за клопотанням представника позивача на 14.02.2024.

Ухвалою від 14.02.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 14.02.2024, суд відклав підготовче судове засідання за клопотанням представника позивача на 07.03.2024.

Ухвалою від 07.03.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 07.03.2024, суд підготовче провадження по справі закрив та призначив судовий розгляд справи по суті на 04.04.2024.

Ухвалою від 04.04.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 04.04.2024, суд відклав судове засідання за клопотанням представника позивача на 24.04.2024.

24.04.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючої судді - Лось Л.В. у відпустці.

Наступне судове засідання з розгляду справи суд призначив на 14.05.2024.

Ухвалою від 14.05.2024, яка у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 14.05.2024, суд відклав судове засідання за клопотанням представника відповідача 2 на 25.06.2024.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 16.03.2017 близько 19 год. автомобіль марки Citroen Jumper , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності і яким він керував у темну пору доби по вул. Черняхівській поблизу будинку №2 в селі Окілок Черняхівського району, зіткнувся із насипом відсіву висотою близько 1 метра та 3-х метрів шириною, який знаходився безпосередньо на проїжджій частині дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля ОСОБА_4 , яка є його дружиною, отримала тілесні ушкодження, а автомобіль механічні пошкодження.

Вказує, що ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.09.2017 задоволено його скаргу та скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 27.04.2017, винесену старшим слідчим СВ Черняхівського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Матвієнком С. В. у кримінальному провадженні № 0000113 за ч. 1 ст. 286 КК України для забезпечення всебічності, всесторонності та повноти проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні. Зі змісту даної постанови зазначено, що водій не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив зіткнення із насипом відсіву. Матеріали направлено до начальника Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області для вирішення питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач доводить, що ухвала Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.09.2017 свідчить про те, що у його діях відсутня вина у виникненні зіткнення із насипом.

Вказує, що висновок експертного дослідження № 06 від 17.04.2019 підтверджує, що факт виникнення ДТП із насипом відсіву щебеню знаходиться у результаті невідповідності дій осіб, які розмістили такий відсів, вимогам п.1.5 Правил дорожнього руху України, щодо створення аварійної обстановки у наведених дорожніх умовах, яка передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Уважає, що бездіяльність відповідачів є протиправною, оскільки порушено правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, не вжито заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або не прийнято своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху. Вказаний насип відсіву щебеню не був позначений ні дорожніми знаками, ні сигнальними, огороджувальними чи направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів, на цій ділянці дороги не було припинено чи обмежено рух, що вбачається із схеми пригоди та фото таблиці, наданої до позову.

Позивач також зазначає, що винних осіб до відповідальності не притягнуто з підстав порушення відносно нього кримінального провадження.

Позивач доводить, що в результаті протиправних дій відповідачів йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Завдану йому матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля у розмірі 206 098,84 грн обґрунтовує звітом оцінки №2006 від 12.07.2018.

Також зазначає, що ним понесені витрати на проведення експертного дослідження №06 від 17.04.2019 року в сумі 1600 грн.

Тому, загальна сума шкоди заявлена до стягнення становить: 209 444,94 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди у сумі 10 000 гривень позивач зазначає, що наслідки ДТП, окрім пошкодження автомобіля, він отримав травму хребта, що спричинило порушення звичайного його ритму життя, вплинуло на реалізацію його намірів, підвищення психологічного навантаження. Зазначає, що у зв`язку з цим йому довелось звертатись до лікаря невролога.

Як на правові підстави заявленого позову позивач посилається на норми ст.ст. 16,ч.1,2,5 ст. 1187, ч.1 ст. 1167, п.1 ч.1 ст. 1188, ст. 1192 ЦК України.

Оскільки відповідачі у добровільному порядку на його вимоги не сплатили завдану позивачу шкоду, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду та шкоду просить стягнути в солідарному порядку з урахуванням індексу інфляції.

Сторони в судове засідання не з`явились, суд має дані про їх належне повідомлення про час та місце розгляду справи.

25.06.2024 за вх. №3937 через ЄСІТС підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява, за змістом якої просить розгляд справи за позовом його довірителя відкласти на іншу дату, оскільки братиме участь у судових засіданнях у Новоград-Волинському міськрайонному суді. На підтвердження вказаної обставини доказів не додає, а відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволені даного клопотання.

При цьому суд зауважує, що такі заяви представника позивача неодноразово мали місце, представник позивача належними доказами не підтверджував поважність причин неприбуття у судове засідання. Разом з тим позивач взагалі не повідомляв про причини неявки у судові засідання.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

25.06.2024 за вх. №ЕП 1037 через ЄСІТС підсистему «Електронний суд» від повноважного представника відповідача 1 адвоката Вдовиченка Б. надійшло клопотання (письмові пояснення), за змістом яких останній просить засідання у справі, призначене на 10:00 год. 25.06.2024 проводити без участі представника Оліївської сільської ради у зв`язку його перебуванням на стаціонарному лікуванні з 11.06.2024 про що додає довідку ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області за №755 від 21.06.2024.

У клопотанні також зазначає, що повністю підтримує клопотання (письмові пояснення) подані до суду 17.10.2023, 14.12.2023 .

У своїх письмових запереченнях відповідач-1 заперечував проти позову.

Заперечуючи проти позову відповідач-1 вказує на те, що позивач посилається на звіт № 2006 від 12.07.2018 як на доказ підтвердження суми збитків, завданих внаслідок ДТП, яка мала місце 16.03.2017. Разом із тим, оцінка проведена станом на 22.05.2018.

Стосовно висновку експертного дослідження №06 від 17.04.2019 відпповідач-1 вказав, що у такому відсутні посилання на договір з експертом (експертною установою) і даний договір не долучений до позовної заяви.

Звертає увагу, що вихідними даними для даного дослідження стали відомості із запиту адвоката від 15.04.2018, однак, даний запит не долучений до матеріалів справи, а тому не зрозумілим залишається джерело походження вихідних даних. Експертний висновок проведений особами, які не включені до реєстру судових експертів Міністерства юстиції України, що свідчить про необ`єктивність проведених досліджень та звітів.

За викладених обставин відповідач-1 вважає зазначені вище експертні висновки, на які посилається позивач є неналежними та недопустимими доказами.

25.06.2024 від повноважного представника відповідача 2 надійшла заява, за змістом якої просить розгляд спарви здійснювати без її участі.

Вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає відповідача Службу автомобільних доріг у Житомирській області неналежним відповідачем, оскільки дорога на якій сталося ДТП не перебуває на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області.

Відповідачі у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, позицію щодо виниклих спірних правовідносин сторонами висловлено у поданих ними заявах, та, зокрема, у попередніх судових засіданнях, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами без участі сторін.

Відповідно до ч. 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 25.06.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 , належить позивачу - ОСОБА_1 (а.с.10 т.1).

16.03.2017 близько 19 години, ОСОБА_1 , рухаючись за кермом автомобіля Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу будинку № 2 по вул. Черняхівській в с.Окілок, Черняхівського району, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з насипом відсіву. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка вищевказаного автомобіля ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

17.03.2017 відомості по вказаному факту були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою від 27.04.20217 слідчий кримінальне провадження №000113 від 17.03.2017 закрив з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та направлено постанову для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП.

Ухвалою від 11.09.2017 слідчий суддя Черняхівського районного суду Житомирської області скасував постанову про закриття кримінального провадження від 27.04.2017, винесену старшим слідчим СВ Черняхівського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Матвієнком С.В. у кримінальному провадженні № 0000113 за ч. 1 ст. 286 КК України для забезпечення всебічності, всесторонності та повноти проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні.

Разом з тим у даній ухвалі слідчий суддя рекомендував провести авто-технічну експертизу по даному кримінальному провадженні.

Позивач зазначає, що саме діями відповідачів, які виразились у тому, що вони неправомірно та без дотримання техніки безпеки розташували насип із відсіву на проїзжій частині, йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Наявність вини відповідачів доводить висновком експертного дослідження №06 від 17.04.2019, а розмір завданої матеріальної шкоди звітом №2006 про оцінку автомобіля від 12.07.2018 та актом наданих послуг.

Згідно висновку експертного дослідження №06 від 17.04.2019 (а.с.16-18 т.1), наданого позивачем, що проведений за запитом адвоката Гаврилюка І.Д. від 15.04.2018, експертом автотехніком Житомирської філії Українського центру після аварійного захисту ДП «Експерт-Авто» Сторожуком Сергієм Олександровичем, визначено:

питання №1- водій мікроавтобуса Сітроєн Ждампер ОСОБА_1 в усіх варіантах не буде мати технічної можливості зупинити транспортний засіб до перешкоди і таким чином уникнути наїзду на насип відсіву шляхом термінового гальмування;

питання №2 у дорожній ситуації, що склалася, водій мікроавтобуса Сітроєн, держ. Номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був діяти згідно вимог п.2.3 б); п.12.3 Правил дорожнього руху. Дії водія мікроавтобуса відповідали технічним вимогам цих Правил;

питання №3 невідповідність дій інших осіб вимогам п.1.5 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди у наведених дорожніх умовах руху. 1.5 . дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожуючи життю або здоров?ю громадян, завдавши матеріальних збитків. Особа, яка сторила такі умови , зобов`язана негайно вжити заходів забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо неможливо , попередити про них інших учасників дорожнього руху , повідомити підрозділ міліції власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до звіту №2006 про оцінку автомобіля Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного оцінювачем (спеціалістом) ОСОБА_5 встановлений матеріальний збиток, завданий власникові Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 148686,13 грн (а.с.26-41).

Відповідно до калькуляції 2006 вартості відновлювального ремонту автомобіля Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 , що є додатком №1 до звіту вартість відновлювального ремонту складає 208 746,40 грн (а.с.31 т.1 ).

Згідно із протоколом огляду транспортного засобу від 22.05.2018, складеного експертом оцінювачем ОСОБА_5 наявний опис пошкоджень та тип ремонтної операції автомобіля Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.32 т.1).

Відповідно до експертного висновку/калькуляція №2006/18 від 16.07.2018 вартість робіт з відновлювального ремонту становить 206 098,84 грн. ( а.с. 33-35 т.1).

Відповідно до акту наданих послуг, складеного між замовником ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 за договором від 28.08.2018 вартість послуг ремонтних робіт склала 206 098,84 грн. (а.с. 142-145 т.2)

Позивач також пояснює, що ним також понесені витрати на проведення експертного дослідження №06 від 17.04.2019 в сумі 1600, що підлягають до стягнення з відповідачів, щопідтверджується копією квитанції за кодом 1237-4671-2245-0928 від 22.05.2018 (а.с.25 т.1).

Моральну шкоду, яку діями відповідача заподіяно позивачу, позивач оцінює в 10 000 гривень та просить стягнути з відповідачів.

05.08.2019 позивач надіслав на адресу Новопільської сільської ради (0 первісно залученого відповідача-1 у справі) вимогу про сплату 206098,84 грн6 матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП, яке станлось 13.03.2017 (а..с 19-20).

Новопільська сільська рада вимоги позивача не задовольнила та добровільно завдану позивачу шкоду не відшкодувала.

За викладених обставин, оскільки відповідачі добровільно не відшкодували позивачу завданої шкоди, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної )та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів про стягнення завданої внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України від 30 червня1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Статтею 9 Закону № 3353-XII передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

У частині першій статті 24 Закону № 3353-XII передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

При виконанні робіт в смузі відведення автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, якщо це загрожує безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, організації, що відповідають за утримання автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, можуть закрити чи обмежити рух на основі погодженого з Національною поліцією ордера, який видається відповідним дорожнім органом, а в містах - службою місцевого державного органу виконавчої влади та місцевого самоврядування. У ордері викладаються умови заборони або обмеження руху, порядок інформування про це учасників дорожнього руху, заходи щодо безпеки дорожнього руху і строки проведення робіт. Порушення цих вимог тягне за собою матеріальну відповідальність організацій, що виконують роботи.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Ділянки вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що суміщаються з автомобільними дорогами державного значення, належать до Єдиної транспортної системи України і не підлягають приватизації. Питання виробничої діяльності комунальних служб на них, пов`язані із закриттям або обмеженням руху, погоджуються з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, та відповідним підрозділом Національної поліції. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення. Проїзна частина доріг, штучні споруди (мости і шляхопроводи), технічні засоби організації дорожнього руху та зовнішнє освітлення на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів можуть передаватися безоплатно в державну власність, а також з державної в комунальну власність за рішенням відповідних органів місцевого самоврядування та Кабінету Міністрів України.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який є чинним від 01 січня 1998 року (далі - ДСТУ 3587-97). Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими.

Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

У пункті 1.10 розділу І "Загальні положення" Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) зазначено, що дорожні роботи - роботи, пов`язані з будівництвом, реконструкцією, ремонтом чи утриманням автомобільної дороги (вулиці), штучних споруд, споруд дорожнього водовідводу, інженерного облаштування, встановленням (ремонтом, заміною) технічних засобів організації дорожнього руху.

Про проведення дорожніх робіт попереджає тимчасовий дорожній знак 1.37 ПДРУкраїни "Дорожні роботи", який встановлюється перед місцями проведення будь-яких робіт на дорозі на відстані 10-15 м від місця проведення робіт. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Положеннями пунктів 2, 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Єдині правила), передбачено, що ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно - кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно з пунктом 25 Єдиних правил власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм, інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, зобов`язані, зокрема: утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів; забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів; у разі виявлення небезпечних умов в експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, а також уповноважений підрозділ Національної поліції; дотримувати вимог діючих норм і правил щодо охорони дорожніх об`єктів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першоюстатті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести: наявність шкоди; неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди(постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17).

Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. В цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Однак за встановлених обставин та за досліджених доказів, наданих позивачем, позивач не довів протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, внаслідок ДТП, що сталася близько 19:00 год. 16.03.2017 поблизу будинку АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що посилання відповідача на ухвалу слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.09.2017 як на підставу виключення у його діях вини за наслідками ДТП не є тим належним та достанім доказам за встановлених обставин.

Суд встановив, що дійсно вказаною ухвалою суд скасував постанову про закриття кримінального провадження від 27.04.2017, винесену старшим слідчим СВ Черняхівського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Матвієнком С.В. у кримінальному провадженні № 0000113 за ч. 1 ст. 286 КК України за змістом якої, зокрема, встановлено в діях ОСОБА_1 (позивача) ознаки адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, тобто наявності в його діях вини при вчиненні ДТП.

Проте наслідком скасування такої постанови законодавець визначив продовження досудового розслідування, що безпосередньо і зазначено в ухвалі від 11.09.2017. Цією ухвалою суд також рекомендував для забезпечення всебічності, всесторонності та повноти проведення досудового розслідування провести судову авто-технічну експертизу.

Отже за наявності кримінального провадження № 0000113 за ч. 1 ст. 286 КК, згідно із яким попередньо встановлено винну поведінку позивача під час ДТП, суд не може встановити доведеним факт відсутності в діях позивача вини під час ДТП та відповідно невідповідність дій/порушень інших осіб за наведених позивачем підстав.

При цьому суд зауважує, що протягом тривалого розгляду справи будь-яких клопотань щодо дослідження тих чи інших доказів за наслідками досудового розслідування кримінального провадження № 0000113 за ч. 1 ст. 286 КК України, після скасування постанови про закриття такого провадження, стороною позивача заявлено не було та відповідних доказів подано не було.

Водночас, суд вказує, що не позбавлений можливості визначити винну особу у ДТП у разі відсутності рішення суду, яким би було визначено таку особу винною, на підставі інших доказів, зокрема на підставі відповідної судової експертизи, що узгоджується з правовими висновками у постановах ВС від 14.09.2022 № 441/756/18; від 26.01.2022 № 465/674/19.

Наданий позивачем висновок експертного дослідження №06 від 17.04.2019 за яким останній доводить про вииключення в його діях вини за обставин дорожньо-транспортної пригоди та невідповідність дій інших осіб вимогам п.1.5 Правил дорожнього руху України, суд не може розцінювати за встановлених осбтавин як беззаперечний, належний, достатній та допустимий доказ щодо встановлення винних осіб, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, як вже зазначалось вище, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня1998 року № 53/5 (далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Тобто, на час складання висновку експертного дослідження №06 від 17.04.2019, аналіз вищеквказаних правових норм щодо вимог при складанні експертного висновку визначає обов`язкове застереження про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність та зазначення, що такий висновок подається до суду.

Проте, наданий позивачем висновок не містить відповідної вказівки як на виконання вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз так і вимог ст. 106 ЦПК України, що відповідно є обов`язковим для належності та допустимості такого висновку на підтвердження тих чи інших обставин по справі.

Таких вимог не дотримано і при звіті оцінки завданих збитків.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові: від 16.11.2022 № 335/2566/18.

Вказане узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19, що у висновку експерта має бути застереження, що він обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Отже, зважаючи на наявне кримінальне провадження за наслідками ДТП та те, що вищевказаний висновок експерта, наданий позивачем, не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз так і вимогам ст. 106 ЦПК України, суд такий висновок як належний та допустимий доказ до уваги не приймає та як доказ на підтвердження вказаних позивачем обставин відсутності у його діях вини та наявності невідповідності дій інших осіб, відхиляє.

За таких обставин не бере до уваги і звіт №2006 про оцінку автомобіля від 12.07.2018 щодо визначення вартості матеріальних збитків.

При цьому, суд наголошує, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами, а відтак задоволенню не підлягають як в частині стягнення матеріальної шкоди так і в частині моральної шкоди.

Разом з цим, суд зазначає, що у розумінні положень статтей 9,24 Закону України «Про дорожній рух», статей 1,7,10,13,16, 17,21 Закону України «Про автомобільні дороги», пункту 2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об`єктів та відповідальність за належне утримання та її ремонт, відповідно несе балансоутримувач дороги, а не власник.

Якщо балансоутримувач дороги який повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих споруджень, допустив бездіяльність, це є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.

Вказане узгоджується і з позицією висловленою ВС у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 755/953/19.

Аналогічні висновки щодо особи, яка повинна здійснювати контроль за забезпеченням безпечного руху на автомобільній дорозі, усувати виявлені недоліки та яка несе цивільно-правову відповідальність у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, містяться в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 686/8458/17 (провадження№ 61-4813св18), від 20 грудня 2018 року у справі № 185/8229/16-ц (провадження № 61-27678св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 639/2132/18 (провадження № 61-14133св19).

Однак, позивач звертаючись до суду до відповідачів Оліївської сільської ради як до власника дороги та до Служби автомобільних доріг як утримувача відповідної ділянки дороги, доказів при цьому, що такі особи є балансоутримувачами/ уповноваженим органом зі здійснення контролю за забезпеченням безпеки руху на автомобільних дорогах, які перебувають на її балансі, суду не надав.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, право обирати коло осіб, до яких може бути пред`явлено позов, належить лише позивачу і суд, в цьому випадку, має право прийняти рішення про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача належним виключно за клопотанням позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 та від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18.

Жодних клопотань про витребування інформації щодо балансоутримувача відповідної ділянки дороги де мала місце дорожньо-транспортна пригода так і клопотання про залучення до розгляду даної справи у якості співвідповідача такої особи, позивач протягом розгляду справи не заявляв.

Оскільки такого клопотання подано не було, суд позбавлений можливості залучити належного відповідача за власною ініціативою, враховуючи принцип диспозитивності та взагалі визначитись із колом учасників справи.

Таким чином, аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи не дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги заявлені до належних відповідачів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідачі:

1. Оліївська сільська рада (місцезнаходження: вул. Л. Ступницького, 68, Житомирський район, Житомирська область, 12402, ЄДРПОУ: 04348409)

2. Служба автомобільних доріг у Житомирській області (місцезнаходження: вулиця Покровська, 16, м. Житомир, Житомирська область, 10002, код 03451526)

Повне рішення складено та підписано: 04.07.2024

Суддя Людмила ЛОСЬ