КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/4987/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9632/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Белоконної І.В. в м. Київ 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі № 756/9882/19, стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; стягувати з нього аліменти на період навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивований тим, що позивач перебував з відповідачем у шлюбі, розірваному рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із матір`ю.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року та постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року в справі № 756/9882/19 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти та додаткові витрати на дітей, а саме на утримання малолітньої ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн., на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 20000 грн. що досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після цього - аліменти на період навчання в розмірі 20000 грн. до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років; додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 за період навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року в розмірі 160900 грн. На виконання вказаних судових рішень було відкрите виконавче провадження, на все майно позивача (рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, корпоративні права) було накладено арешт в рамках виконавчого провадження. Станом на дату звернення з даним позовом обліковується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі майже 2 млн. грн.

Зазначив про наявність підстав, визначених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, присуджених у справі № 756/9882/19, з огляду на зміну матеріального стану платника аліментів, що пов`язане з триманням під вартою та неможливістю в зв`язку з цим працювати і отримувати дохід (заробіток). ОСОБА_1 взяли під варту ще до завершення розгляду справи в суді першої інстанції на підставі постанови прокурора про обрання запобіжного заходу від 05 березня 2022 року, в подальшому строк тримання під вартою продовжувався. Вказана обставина є триваючою, оскільки наразі неможливо передбачити, скільки часу позивач буде під вартою. Значне погіршення матеріального становища позивача, що зумовлене триманням під вартою, підтверджується тим, що на даний час позивач не працює, заробітну плату не отримує, не здійснює підприємницьку діяльність, всі його активи арештовані, відповідно ОСОБА_1 не має жодного джерела доходу. Господарські товариства, в яких ОСОБА_1 є учасником, доходів не отримують також і він позбавлений можливості отримувати від них доходи у вигляді дивідендів.

Таким чином, наразі матеріальне становище позивача значно погіршилося в порівнянні з його матеріальним становищем, яке існувало на момент розгляду справи № 756/9882/19 про стягнення аліментів, в зв`язку з чим у ОСОБА_1 відсутня можливість сплачувати аліменти в розмірі 20000 грн. щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 21 липня 2021 року в справі № 691/926/20, вказував, що в позові ним зазначалось і безпідставно було відхилено судом першої інстанції те, що підставою для звернення з цим позовом стало значне погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , пов`язане з триманням його під вартою вже два роки та неможливістю працювати і отримувати дохід. В зв`язку з перебуванням під вартою та накладенням арешту на всі його активи (грошові кошти, майно, корпоративні права) ОСОБА_1 не має жодного джерела доходу, про що суду першої інстанції було надано відповідні докази.

Вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що обставина перебування ОСОБА_1 під вартою існувала ще на момент прийняття рішення у справі про стягнення аліментів, а тому не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Наголошував, що позов про стягнення аліментів розглядався судом з 2019 року, в цій справі міститься достатньо доказів, що ОСОБА_1 протягом шлюбу з відповідачем належно і на високому рівні забезпечував всі матеріальні потреби сім`ї, придбав квартиру, будинок, земельні ділянки, автомобілі, корпоративні права тощо, діти навчалися в приватних навчальних закладах, а згодом син ОСОБА_8 вступив на навчання в університет у США, оплату за навчання здійснював ОСОБА_1 , який фінансово утримував дітей, купував одяг, необхідні для їх розвитку і навчання речі та предмети тощо. Протягом такого тривалого часу розгляду справи та до моменту звернення з позовом про зменшення розміру аліментів обставини змінилися, зокрема і матеріальний стан ОСОБА_1 , пов`язаний з взяттям його під варту в березні 2022 року. Ця обставина є триваючою, не припинила своє існування та безпосередньо вплинула на матеріальне становище позивача.

Вказував, що судом першої інстанції не досліджено докази, що підтверджують відсутність у ОСОБА_1 заробітку (доходу), тобто погіршення його матеріального становища, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, а тому висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи.

Зазначав, що до позову були надані докази накладення арешту на грошові кошти, майно та корпоративні права ОСОБА_1 у виконавчому провадженні про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, а також в кримінальному провадженні. Також суду були надані докази, що майно, яке належить в тому числі і позивачу, є спільною сумісною власністю і перебуває в поділі (справа № 756/4019/19). В матеріалах справи також наявні докази, що за ОСОБА_1 не зареєстровані транспортні засоби, позивач не є фізичною особою-підприємцем, доходи від здійснення підприємницької діяльності не отримує. Також суду були надані докази того, що хоча ОСОБА_1 є учасником та директором господарських товариств, однак ані доходу у вигляді дивідендів від господарської діяльності товариств, ані заробітної плати як директор він не отримує. Крім того, суду була надана ОСОБА_1 заява свідка від 08 вересня 2023 року в порядку ст. 93 ЦПК України, в якій позивач надав відповідь на всі питання відповідача стосовно свого матеріального становища на теперішній час, однак суд першої інстанції не надав оцінки вказаному доказу.

Підсумовував, що вказаним підтверджується обґрунтованість доводів ОСОБА_1 про відсутність у нього доходів в зв`язку з перебуванням під вартою, що безпосередньо впливає на можливість сплачувати аліменти в установленому судом розмірі та є підставою для зменшення розміру аліментів. В свою чергу, суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги виключно заперечення сторони відповідача, не підкріплені жодними доказами, та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність обставин для зменшення розміру аліментів, що свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення та необхідність його скасування.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Оскільки в даній справі спір виник з сімейних відносин і предметом позову є зменшення розміру аліментів, такий спір не міг бути розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження.

Дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції і всупереч вимог ч. 1 ст. 274 ЦПК України розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім того, відмовляючи в позові з тих підстав, що обставина перебування ОСОБА_1 під вартою з 05 березня 2022 року вже існувала на момент ухвалення рішення суду в справі № 756/9882/19 про стягнення аліментів 21 липня 2022 року, відтак, вказану обставину неможливо кваліфікувати як таку, що змінила матеріальний стан платника аліментів після розгляду справи про стягнення аліментів у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України, суд першої інстанції залишив поза увагою, що положення даної статті щодо зміни матеріального стану платника аліментів не встановлюють залежності часу настання цієї події саме з часом ухвалення відповідного рішення про стягнення аліментів.

Судом першої інстанції не враховано, що розгляд справи про стягнення аліментів № 756/9882/19 тривав з серпня 2019 року, рішення в даній справі ухвалене 21 липня 2022 року, тобто розгляд справи в першій інстанції відбувався майже три роки, а обставина взяття ОСОБА_1 під варту 05 березня 2022 року, що спричинило в подальшому погіршення його матеріального становища, відбулася після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про стягнення аліментів, після закриття підготовчого засідання 21 жовтня 2021 року, а отже після завершення стадії зібрання доказової бази, що унеможливлювало подання нових доказів, в тому числі щодо фінансової спроможності відповідача сплачувати аліменти в присудженому судом розмірі після 05 березня 2022 року.

Судом першої інстанції на надано належної оцінки тій обставині, що при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції в справі № 756/9882/19 досліджувалися обставини, які мали місце станом не на 2022 рік, а на 2018 - 2020 роки, а саме оплата відповідачем навчання дітей, при цьому судом з`ясовано, що відповідач працездатний, офіційно працює та має можливість належним чином забезпечувати своїх дітей, що ним і було зроблено в період шлюбу.

При цьому під час апеляційного та касаційного перегляду справи № 756/9882/19 ОСОБА_1 не міг посилатися на утримання його під вартою з 05 березня 2022 року як на підставу для зміни судового рішення в частині розміру аліментів, присуджених судом, позаяк ці обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції, відтак, єдиним способом захисту його права в даному випадку є звернення з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ч. 1 ст. 192 СК України.

Суд першої інстанції не оцінив в належній мірі докази, надані позивачем, на підтвердження наведених ним аргументів, що на даний час ОСОБА_1 не працює, не отримує заробітну плату, не здійснює підприємницьку діяльність, всі його активи (грошові кошти, майно та корпоративні права) арештовані і позивач не має жодного джерела доходу.

Суд першої інстанції також безпідставно вдався до оцінки цільового використання відповідачем аліментів як підстави для зменшення розміру аліментів відповідно до ч. 2 ст. 186 ЦПК України, якої ОСОБА_1 не було заявлено у його позові, і зазначив, що позивачем доказів нецільового використання аліментів з боку відповідача надано не було, попри те, що зазначені обставини не входить до предмету доказування в межах даного спору

Відтак, оскільки апеляційним судом встановлено порушення норм процесуального права, яке відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, крім того, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, під час якого народжено дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі № 756/9882/19 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; аліменти на період навчання сина ОСОБА_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років; додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 за період навчання 2020-2021 роки в розмірі 7085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення; додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 за період навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року в розмірі 160 900 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено (а. с. 7 - 25 т. 1).

У даній справі № 756/9882/19 судом встановлено, що як вбачається з заяви відповідача, поданої через представника ОСОБА_9 , відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 в твердій грошовій сумі в розмірі 13500 грн. ОСОБА_5 у 2018 році вступив до Kent School в США. Як пояснювала в судовому засіданні позивач, яка була допитана судом в якості свідка, а також допитаний в судовому засіданні в якості свідка сам ОСОБА_5 суду пояснювали, що ініціатором навчання ОСОБА_5 у приватній школі в США був саме відповідач, який і гарантував оплату навчання за кордоном та відповідні витрати на навчання. Як вбачається з копії заяви від 21 травня 2018 року, поданої до Посольства США в Україні, ОСОБА_1 в якій він вказує, що він заявляє, що оплачує (фінансує) поїздку на навчання до США, яка передбачається з 20 серпня 2018 року по 20 серпня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, цією заявою повідомляв, що у зазначений вище період під час навчання на території США - ОСОБА_5 , буде знаходитися на повному його матеріальному забезпеченні, включаючи оплату на навчання, проживання, харчування, медичне обслуговування, кишенькові витрати, переїзди і повернення в Україну тощо. У 2018 році відповідачем було сплачено за навчання сина за 2018 - 2019 навчальний рік 68720 доларів США. Випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за 15 березня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 оплати за навчання сина за 2019 - 2020 навчальний рік в сумі 10614 доларів США; платіжним дорученням №1 від 18 червня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 залишку вартості за навчання сина за 2019 - 2020 навчальний рік на користь Kent School в США у розмірі 60146 доларів США.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання ОСОБА_5 за період навчання 2020-2021 роки в розмірі 7085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові (а. с. 26 т. 1).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду в справі № 756/9882/19 (а. с. 240 - 242 т. 1).

Судом також встановлено, що постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та ДПС Дніпровської обласної прокуратури від 05 березня 2022 року застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено, зокрема ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року до 21 травня 2023 року включно (а. с. 27 - 30 т. 1).

Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 09 березня 2023 року по 07 травня 2023 року включно (а. с. 31 - 36 т. ).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000032 накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме житлові будинки, земельні ділянки, квартиру (а. с. 41 - 44 т. 1).

Згідно відповіді МВС України на запит від 28 червня 2023 року щодо зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів, повідомлено про відсутність даних про зареєстровані транспортні засоби (а. с. 195 т. 1).

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України на запит від 13 липня 2023 року щодо наявності у ОСОБА_1 рахунку фізичної особи-підприємця, повідомлено про відсутність такого рахунку (а. с. 196 т. 1).

Ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000032 накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Юридична компанія «Бізнес і право», ТОВ «Українська Бізнес-Компанія», ТОВ «Р.Б.К. Лідер», ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» (а. с. 45 - 60 т. 1).

Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. у ВП № НОМЕР_1 з виконання виконавчих листів, виданих Оболонським районним судом м. Києва 28 вересня 2022 року в справі № 756/9882/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей та стягнення додаткових витрат, від 19 січня 2023 року арештовано кошти та все майно боржника в межах суми звернення стягнення 1 737 293 грн. (а. с. 61 - 67 т. 1), а постановами від 31 січня 2023 року накладено арешт на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, а саме ТОВ «Юридична компанія «Бізнес і право», ТОВ «Українська Бізнес-Компанія», ТОВ «Р.Б.К. Лідер», ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп», ТОВ «Р.Б.К. Лідер-Флекс» (а. с. 68 - 77 т. 1).

Листами ГУ ДПС в м. Києві від 10 квітня 2023 року на адвокатський запит повідомлено, що станом на 07 квітня 2023 року ТОВ «Р.Б.К. Лідер» податкову декларацію з податку на прибуток підприємств та фінансову звітність до контролюючого органу не подавало, тому надати інформацію щодо отриманого прибутку за запитуваний період не має можливості. Крім того, ТОВ «Р.Б.К. Лідер» за період з 01 січня 2022 року по теперішній час податок на прибуток підприємств не сплачувало. ТОВ «Юридична компанія «Бізнес і право», ТОВ «Р.Б.К. Лідер-Флекс», ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» фінансову звітність за 2022 рік до ГУ ДПС Дніпропетровської області станом на 07 квітня 2023 року не подавали (а. с. 79 - 80 т. 1).

На а. с. 122 т. 1 знаходиться копія звернення адвоката в інтересах ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 від 08 червня 2023 року, в якому запропоновано вирішити питання щодо погашення заборгованості по аліментам шляхом передачі у власність 8 транспортних засобів, 50 % якого належить ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20, провадження № 61-17250св20).

Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на зміну його матеріального стану, який унеможливлює сплату аліментів на утримання дітей у визначеному судом розмірі 20000 грн. на кожну дитину щомісячно.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем надано належні та допустимі докази щодо зміни його майнового стану.

06 вересня 2023 року до суду першої інстанції м. Києва ОСОБА_1 подано заяву свідка в порядку ст. 93 ЦПК України, в якій ним повідомлено, що він оплатив навчання сина у ТОВ «Київська інтернаціональна школа», де він отримав базову освіту, та підготовку для подальшого вступу у вищий навчальний заклад за кордоном (Kent School, USA). До моменту вступу у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» він декілька разів сплачував за навчання сина у British School International, вартість навчання в якій складала приблизно 19-20 тис. доларів США. Він оплатив навчання сина у Kent School, USA за період навчання 2018-2019 роки в розмірі 68720 доларів США та 2019-2020 роки в розмірі 70760 доларів США, а також оплачував додаткові витрати, пов`язані з навчанням сина та його особистими потребами. Також він сплатив вартість навчання доньки ОСОБА_4 у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» за період 2019-2020 роки, в подальшому оплата за навчання доньки за 2020-2021 та за 2021-2022 навчальні роки здійснювалась за рахунок спільних коштів подружжя (а. с. 8 - 11 т. 2).

Аналогічні обставини встановлені в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі № 756/9882/19.

Згідно листів ГУ ДПС в м. Києві від 10 квітня 2023 року, станом на 07 квітня 2023 року ТОВ «Р.Б.К. Лідер» податкову декларацію з податку на прибуток підприємств та фінансову звітність до контролюючого органу не подавало, тому надати інформацію щодо отриманого прибутку за запитуваний період не має можливості. Крім того, ТОВ «Р.Б.К. Лідер» за період з 01 січня 2022 року по теперішній час податок на прибуток підприємств не сплачувало. ТОВ «Юридична компанія «Бізнес і право», ТОВ «Р.Б.К. Лідер-Флекс», ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» фінансову звітність за 2022 рік до ГУ ДПС Дніпропетровської області станом на 07 квітня 2023 року не подавали (а. с. 79 - 80 т. 1).

МВС України на запит від 28 червня 2023 року щодо зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів повідомлено про відсутність даних про зареєстровані транспортні засоби (а. с. 195 т. 1).

Державною фіскальною службою України на запит від 13 липня 2023 року щодо наявності у ОСОБА_1 рахунку фізичної особи-підприємця, повідомлено про відсутність такого рахунку (а. с. 196 т. 1).

Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. у ВП № НОМЕР_1 з виконання виконавчих листів, виданих Оболонським районним судом м. Києва 28 вересня 2022 року в справі № 756/9882/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей та стягнення додаткових витрат, від 19 січня 2023 року арештовано кошти та все майно боржника в межах суми звернення стягнення 1 737 293 грн. (а. с. 61 - 67 т. 1), а постановами від 31 січня 2023 року накладено арешт на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, а саме ТОВ «Юридична компанія «Бізнес і право», ТОВ «Українська Бізнес-Компанія», ТОВ «Р.Б.К. Лідер», ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп», ТОВ «Р.Б.К. Лідер-Флекс» (а. с. 68 - 77 т. 1).

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 в період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року, ОСОБА_1 отримано за вказаний період в цілому заробітну плату в розмірі 43129,25 грн. Зокрема, ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату (джерело отримання доходу ТОВ «УБК», ТОВ «Норманн») в січні-березні 2022 року, починаючи з квітня 2022 року ОСОБА_1 не нараховувалася заробітна плата та будь-який дохід, в липні 2022 року здійснено нарахування заробітної плати в розмірі 14538,80 грн. в ТОВ «Українська Бізнес-Компанія», керівником в якому на даний час є інша особа ОСОБА_11 (а. с. 225 т. 1), в інші періоди 2022 року та за перший-другий квартал 2023 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня (а. с. 223 т. 1, 41 т. 2).

Апеляційним судом відхиляються доводи відповідача про те, що перебування під вартою не є підставою для припинення трудових відносин з господарськими товариствами, керівником в яких є ОСОБА_1 , а отже і не є передумовою для припинення нарахування та виплати заробітної плати, та про можливість делегування ОСОБА_1 виконуваної ним роботи іншій особі, призначення заступника та забезпечення інших передумов для здійснення діяльності своїх компаній, оскільки такі аргументи не спростовують наданих позивачем доказів щодо фактичної відсутності у нього доходу, а відтак і погіршення майнового стану.

Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача, що перебуваючи під вартою на момент ухвалення рішення суду, позивач не повідомив суду ці обставини та продовжував стверджувати про свою позицію щодо можливості фінансового утримання дітей, оскільки, як було зазначено вище, під час апеляційного та касаційного перегляду справи № 756/9882/19 ОСОБА_1 не міг посилатися на утримання його під вартою з 05 березня 2022 року як на підставу для зміни судового рішення в частині розміру аліментів, присуджених судом, позаяк ці обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції, відтак, єдиним способом захисту його права в даному випадку є звернення з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ч. 1 ст. 192 СК України.

Апеляційним судом не приймаються доводи відповідача, що з цих же обставин, на яких ґрунтується даний позов, ОСОБА_1 просив суд відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, з наданням ідентичних доказів, з огляду на те, що відстрочення виконання рішення про стягнення аліментів та звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів є різними процесуальними способами захисту права, які спрямовані на досягнення неоднакових цілей та мають власне правове регулювання, відтак висновки суду при розгляді заяви про відстрочення виконання рішення про відсутність підстав для такого відстрочення не є самі по собі перешкодою для зменшення розміру аліментів за наслідками розгляду нового позову.

Доводи відповідача, що ОСОБА_1 може мати активи за межами України, про які ним не повідомлено, а також що позивач не надав доказів руху своїх коштів, наявності інших активів (майнових прав, акцій, облігацій, в тому числі в інших юрисдикціях, а також електронних активів) апеляційний суд відхиляє як припущення, не підтверджені будь-якими доказами.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із приписів статті 192 СК України та враховує, що оскільки зміна майнового стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, і докази зміни майнового стану (зменшення доходів) ОСОБА_1 надано, відтак позов знайшов своє підтвердження і підлягає частковому задоволенню шляхом зменшення розміру присуджених аліментів до 1600 грн. на кожну дитину щомісячно, враховуючи наступне.

Розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на 2024 рік становить: віком від 6 до 18 років - 3196 грн.

Вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів до 1500 грн. на утримання кожної дитини в даному випадку не відповідає положенням ч. 2 ст. 182 СК України, якою передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів у сумі 1600 грн. на утримання кожної дитини щомісячно, що є більше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що з урахуванням принципу змінюваності розміру аліментів, у випадку виникнення обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України як підстави для збільшення розміру аліментів, відповідач ОСОБА_3 також може звернутися до суду із відповідним позовом.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в позові ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі № 756/9882/19 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20000 грн. щомісячно до 1600 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від шести до вісімнадцяти років.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1600 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від шести до вісімнадцяти років, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1600 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.