УХВАЛА

03 липня 2024 року

м. Київ

справа № 712/8761/23

провадження № 61-9492ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Руденко Марина Олегівна, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного товариства «ПриватБанк» про визнання недійсними банківських операцій,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними банківських операцій.

Позов обґрунтовувала тим, що 09 листопада 2022 року на її мобільний телефон зателефонувала невідома особа, яка представилась представником мобільного оператора «Лайфселл» та запропонувала покращити мобільний зв`язок. Згодом на її телефон прийшло СМС-повідомлення з паролем, який вона повідомила невідомій особі. У той же день, на її номер прийшло СМС-повідомлення з банку про підозрілі шахрайські дії, після чого вона звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» для з`ясування всіх обставин.

Працівником банку одразу ж було заблоковано її карти та повідомлено про незняття коштів з рахунку. В процесі отримання нових карток, працівником банку було виявлено, що в системі банку окрім її номеру, значиться ще і номер іншої особи. Пластикових банківських карток у неї на руках не було. Після відбою повітряної тривоги, позивач повернулася до відділення банку, де виявилось, що з її банківського рахунку було знято всі грошові кошти та створено віртуальні рахунки. Загальна сума, якою заволоділи шахраї становить 87 468,00 грн. Зазначила, що жодних коштів від банку вона не отримувала та кошти з рахунку не перераховувала.

09 листопада 2022 року позивач одразу звернулась до поліції та повідомила про вчинення відносно неї шахрайських дій. 18 листопада 2022 року працівниками Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було відкрито кримінальне провадження за її заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України.

Посилаючись на те, що 09 листопада 2022 року відбулось несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, будь-яких дій чи бездіяльності, що сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, вона не вчиняла, вважає трансакції щодо незаконного переказу коштів з її карток у сумі 87 468,00 грн недійсними (нечинними), так як останні не відповідають загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати недійсними операції щодо переказу 09 листопада 2022 року грошових коштів з її карткового рахунку на суму 30 368,00 грн та на суму 57 100,00 грн в АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2024 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2024 року залишено без змін.

26 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко М. О., через засоби поштового зв`язку, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2024 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання недійсними операцій щодо переказу грошових коштів з карткового рахунку на суму 30 368,00 грн та на суму 57 100,00 грн.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 87 468,00 грн.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.

Також, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Руденко Марина Олегівна, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного товариства «ПриватБанк» про визнання недійсними банківських операцій.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко