ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9866/24
провадження № 2/753/6561/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 жовтня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Котвицького В.Л., за участі секретаря судового засідання Овчар В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2024 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що 10.08.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів цивільного стану зроблено запис за №1591

Від шлюбу подружжя має трьох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з вересня 2023 року на банківський рахунок ОСОБА_3 щомісяця зараховуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, що підтверджується відповідними квитанціями.

Так, в квітні 2024 року позивачу стало відомо про нецільове витрачання аліментів ОСОБА_3 , зокрема 20.11.2023 року нею було перераховано 22 600,00 грн. на рахунок відповідача.

З урахування зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 22 600,00 грн та судові витрати покласти на відповідача.

27.05.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

До суду 17.07.2024 позивачем подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої просив суд:

1. стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти у розмірі 24 173,49 грн., з яких: сума безпідставних набутих коштів 22 600,00 грн., інфляційне збільшення у розмірі 1 127,68 грн. та 3% річних у сумі 445,81 грн.

2. в порядку ст. 265 ЦПК України встановити в рішенні необхідність органу (особі) що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати та стягнути з відповідача на користь третьої особи: 3 % річних з 21.11.2023 року по день виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]; інфляційні збитки з грудня 2023 року по день виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють це нарахування, за формулою: [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] * [Індекс інфляції]/ / 100% - [Сума боргу].

3. стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав У зв`язку з чим сторони не заперечували проти заочного розгляду справи.

Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позовних вимог як у недоведених та безпідставних.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.08.2003 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів цивільного стану зроблено запис за №1591

Від шлюбу подружжя має трьох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що в квітні 2024 року йому стало відомо про нецільове витрачання аліментів ОСОБА_3 , зокрема 20.11.2023 року нею було перераховано 22 600,00 грн. на рахунок відповідача.

Проте належних та допустимих доказів вказаного факту позивачем не було надано ні до матеріалів позову, а ні у судових засіданнях. Про існування вказаного факту також заперечувала і представник третьої особи.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2020 у справі № 753/15556/15-ц, вказано, що за ст. 1212 ЦК України зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Згідно з положеннями ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, за загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст. 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів на підтвердження недобросовісності третьої особи позивачем подано не було.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, та відповідно у випадку нецільового використання таких аліментів або безпідставне заволодіння ними, захисту підлягають майнові права дітей. Водночас позивачем особою, яка звернулася з позовом зазначено самого їхнього батька.

При цьому, позивач не довів суду яке його самого конкретне право чи інтерес, які підлягають судовому захисту, були порушені відповідачем.

Відтак у даних правовідносинах позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів (сплачених позивачем аліментних платежів), на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, і в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню позивачу не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому судовий збір за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Л. Котвицький