ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року м. Чернівці Справа № 721/739/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Проскурняка С.П., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 25 квітня 2024 року Вижницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №36.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 04.09.2024 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.04.2024 року у Вижницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №36, розірвано (а.с.26).

У вересні 2024 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила ухвалити додаткове рішення про відновлення їй дошлюбного прізвища « ОСОБА_4 », оскільки про наведене було зазначено нею у заяві про визнання позову, але суд при ухваленні рішення про розірвання шлюбу не вирішив це питання (а.с.29).

Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 27.11.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Путильського районного Провадження №22-ц/822/1084/24

суду Чернівецької області від 27.11.2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що зазначення у рішенні суду про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, не може бути застосовано до справ позовного провадження.

Звертає увагу, що посилання суду на ст.15 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» апелянт вважає помилковим і таким, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваної ухвали, колегія суддів вказує наступне.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ЦПК України не передбачено відновлення прізвища при розірванні шлюбу в позовному проваджені, а рішення суду про розірвання шлюбу є достатньою правовою підставою для присвоєння дошлюбного прізвища тим з подружжя, який бажає його відновити. Тому ОСОБА_2 , після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, має право звернутися до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану про зміну прізвища у встановленому законом порядку.

Вказаним вимогам процесуального закону оскаржувана ухвала суду відповідає не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , вимогою якого було саме розірвання шлюбу (а.с.2-4).

12.08.2024 року ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій не заперечувала щодо прозову, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.21).

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 04.09.2024 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.04.2024 року у Вижницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №36, розірвано (а.с.26).

Вказаним рішенням питання стосовно прізвища відповідачки не вирішувалося.

09.09.2024 року ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила ухвалити додаткове рішення про відновлення їй дошлюбного прізвища « ОСОБА_4 », оскільки про наведене було зазначено нею у заяві про визнання позову, але суд при ухваленні рішення про розірвання шлюбу не вирішив це питання (а.с.29).

Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до вимог ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України (в редакції на час ухвалення постанови Пленуму); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК України, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що відновлення свого дошлюбного прізвища є правом того з подружжя, яке змінило своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, і вирішення цього питання залежить від його волевиявлення, оскільки особа має також право іменуватися і тим прізвищем, якого вона набула після реєстрації шлюбу, що може бути вирішено одночасно з ухваленням судового рішення по суті спору.

Проте, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів відмічає, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.270 ЦПК України, зокрема стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, проте, позовна заява не містять вимоги про відновлення дошлюбного прізвища відповідачки, а така вимога в заяві про визнання позову не є позовною вимогою в розумінні ст.175 ЦПК України.

Також, на підставі ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Оскільки в зазначеній справі апелянт перебувала у статусі відповідача, отже в розумінні процесуального закону не була наділена правами заявляти вимоги, притаманні виключно позивачу (за виключенням пред`явлення зустрічної позовної заяви), тому заява про відновлення дошлюбного прізвища не є вимогою в розумінні п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, яка судом першої інстанції не була вирішена.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, розглянувши заяву по суті вимог без належного обґрунтування.

В разі не згоди з ухваленим рішення відповідача не була позбавлена можливості на оскарження судового рішення.

Крім цього, сприяючи апелянту у відновленні її прав, апеляційний суд вказує, що відмова у задоволенні заяви відповідачки не може бути перешкодою для реалізації нею свого права на відновлення дошлюбного прізвища, закріпленого ст.113 СК України, оскільки законодавством передбачений інший шлях відновлення даного права, а саме в порядку, передбаченому Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №915 від 11 липня 2007 р. з наступними змінами, яким передбачена можливість зміни прізвища також у зв`язку з розірванням шлюбу, що не було змінено під час державної реєстрації розірвання шлюбу чи розірвання шлюбу у судовому порядку (п.3).

Таким чином, за викладених обставин апеляційний суд вказує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає зміні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2024 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк