Дата документу 03.07.2024 Справа № 331/63/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1309/24 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/63/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.08.2022 у сумі 167 615 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначала, що предметом спору по даній справі є не отримана сума коштів за договором позики у розмірі 165 000,00 грн.

Так, 01.08.2022 р. ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 позику у розмірі 180 000,00 тис., що підтверджується оригіналом розписки, яка знаходиться у заявника. Розписка була написана та підписана власноручно відповідачем ОСОБА_2 . Гроші позичались до 01.08.2023 р.

27.09.2022 р. ОСОБА_2 повернув частину боргу в розмірі 15000,00 грн. Станом час подання позову, решта боргу в розмірі 167 615,53 грн. (з урахуванням 3 процентів річних та інфляційних витрат) ним не повернута. Відповідач всіляко уникає спілкування з ОСОБА_1 , на її письмову претензію з приводу повернення грошей не відповів.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 359828218 від 25.12.2023 р. боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності 1/1 належить квартира. Реєстраційний номер майна: . Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: зареєстровано в реєстрі за № 1-233, виданий 08.09.2022 р. видавник: Четверта Запорізька нотаріальна контора.

Посилаючись на те, що відповідач може здійснити відчуження належного йому майна на користь третіх осіб, просила вжити заходи забезпечення позову, наклавши арешт на вищевказану квартиру в межах суми заявлених позовних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року заяву задоволено.

В межах суми заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог 167 615,53 грн., накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , в особі свого представника - адвоката Говорова А.В.подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, відмовити у задоволенні заяви. Зазначав, що суд першої інстанції не встановив повний обсяг майна відповідача для визначення співмірності заходів забезпечення позову. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено вимогу щодо з`ясування реальної загрози не виконання майбутнього судового рішення чи ймовірність утруднення його виконання. Апелянт вказує, що рішення суду можна виконати і без заходів забезпечення позову, оскільки він є пенсіонером та має постійні гарантовані щомісячні виплати. Накладення арешту на квартиру обмежує відповідача у праві розпоряджатись своїм майном. Окрім того, скаржник вважає, що оскаржувана ним ухвала є не вмотивована.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір, ціна позову є значною і невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У ч. 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18(провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вказане відповідає правовому висновку, висловленому Касаційним цивільним судом 25.09.2019 року у справі №320/3560/18.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Оцінивши доводи заяви про забезпечення позову та вивчивши матеріали справи, врахувавши обставини на які посилається позивач, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції до правильних висновків про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Судом накладено арешт на майно відповідача в межах ціни позову, а тому доводи апеляційної скарги про не співмірність є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач по справі пенсіонер та має постійний дохід у вигляді пенсії, за рахунок якої може в майбутньому погашати заборгованість, не можуть нести за собою гарантійний характер, а посилання на те, що оскаржувана ухвала порушує права відповідача на розпорядження нерухомістю, є не обґрунтованими, оскільки скасування арешту несе за собою ризики не виконання або утруднення виконання можливого судового рішення.

Отже доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції прав апелянта є неспроможними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому у відповідності до норм статей 374,375 ЦПК України, оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту повного судового рішення.

Повний тест постанов складено 04 липня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

Г.С. Подліянова