Справа № 438/2153/23
Провадження 2/438/108/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2024 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Дівчур В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «СК «ГРАДІАН» про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ТДВ «СК «ГРАДІАН» у якому просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 197 017,25 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.12.2022 року о 13:20 год., в м. Стебник на вул. Іваника, 106, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху, стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Nissan Qashqai» з д.н.з. НОМЕР_2 , який був під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Потерпілим вказаного ДТП є ОСОБА_1 .

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 18.04.2023 по справі №438/292/23, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.06.2023, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП.

Автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_2 , був застрахований в ТДВ «СК «ГАРДІАН» згідно полісу ОСЦПВ №210421671, до якої він звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування.

01.06.2023 ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило позивачу 150 993,84 грн. страхового відшкодування, однак даної суми є недостатньо для повного відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 08 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подав. Позовна заява з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження отримана відповідачем 11.03.2024 року, що підтверджується його особистою розпискою в матеріалах справи.

13.03.2024 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява з проханням надати час для укладення договору з представником. Однак, до теперішнього часу від ОСОБА_2 відзив будь-яких відомостей про укладення договору з адвокатом не надійшло, як і не надійшло відзиву на позов.

Відповідач ТДВ «СК «ГАРДІАН» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вбачається, що 14.01.2024 ТДВ «СК «ГАРДІАН» здійснило доплату невідшкодованого розміру страхового відшкодування позивачу в сумі 5 806,16 грн., а тому загальна сума страхового відшкодування позивачу становить 150 993,84 + 5 806,16 = 156 800,00 грн. Згідно копії полісу ОСЦПВ №ЕР-210421671 вбачається, що страховий ліміт становить 160 000,00 грн., а франшиза становить 3 200,00 грн., а тому максимальна виплата страхового відшкодування можлива в розмірі 156 800,00 грн., яку ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило позивачу в повному обсязі.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.12.2022 року о 13:20 год., в м. Стебник на вул. Іваника, 106 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan Qashqai» з д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 .

Винуватцем вищевказаної ДТП визнано відповідача ОСОБА_2 постановою Бориславського міського суду Львівської області від 18.04.2023 по справі №438/292/23, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.06.2023.

Рішення суду набрало законної сили, а згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч.2 ст. 82 ЦПК України).

Між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-210421671 (електронний поліс), на умовах якого була застрахована цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, що правомірно володіє транспортним засобом «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 . Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну, становить 160 000,00 грн., франшиза 3200 грн.

Згідно висновку експерта ОСОБА_3 №22346 від 30.03.2023 за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashqai» з д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становила 411 210,04 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 856 354,49 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 359 931,73 грн., а вартість автомобіля у пошкодженому стані становить 63 198,95 грн.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, така практика є сталою.

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача ОСОБА_2 та отримання позивачем від страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно висновку експерта ОСОБА_3 №22346 від 30.03.2023 за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashqai» з д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становила 411 210,04 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 856 354,49 грн.

Враховуючи наведене та згідно вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль «Nissan Qashqai» з д.н.з. НОМЕР_2 вважається фізично знищеним, а тому позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта ОСОБА_3 №22346 від 30.03.2023 за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження вартість автомобіля «Nissan Qashqai» з д.н.з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані становить 63 198,95 грн., а тому до відшкодування та стягненню з відповідача ОСОБА_2 підлягає сума:

411 210,04 (вартість автомобіля) - 63 198,95 (вартість залишків) - 156 800,00 (страхова виплата) = 191 211,09 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до ТДВ «СК «ГРАДІАН», оскільки остання виконала перед позивачем всі майнові вимоги.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «СК «ГРАДІАН» про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 191 211,09 (сто дев`яносто одна тисяча двісті одинадцять) гривень 09 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 1 912,11 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень 11 копійок судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», місце розташування: вул. Саксаганського, 96, м. Київ, 04050, .

Судове рішення складено 16 травня 2024 року.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ