Справа № 750/6902/24
Провадження № 2/750/1532/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2024 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді секретарСупруна О.П., Прохоренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 750/6902/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,
17.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 22.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 11.07.2024.
11.07.2024 розгляд справи відкладено на 23.09.2024 у зв`язку з неявкою сторін.
У судове засідання 23.09.2024 учасники справи не з`явилися, представник позивачки у письмовій заяві просив справу розглядати без його участі, дав згоду на заочний розгляд справи; відповідачі у судові засідання двічі не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомили, відзиву не подали.
За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України).
У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачка є власником частини житлового будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 05.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В., зареєстровано у реєстрі за № 1074, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2021 № 247194551 (а.с. 7 зворот 8).
Позивачка зазначає, що у неї з відповідачем ОСОБА_2 була домовленість про те, що останній самостійно зніметься із реєстраційного обліку у вищевказаному будинку, проте відповідач до теперішнього часу обов`язку щодо зняття із реєстраційного обліку не виконав, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.05.2024 № 2500 (а.с. 5 зворот).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із частинами першою, другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За таких обставин, враховуючи, що позивачкою доведено факт припинення права власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , а також те, що відповідачі не є членами її сім`ї та не проживають у будинку, самостійно не знялися з реєстраційного обліку, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 279-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 422 грн 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання:
АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання:
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Суддя