КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9374/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 381/2977/22

04 липня 2024 року Київський апеляційний судв складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губара Антона Леонідовича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковалевської Л. М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1999 року по 25 травня 2022 року.

У період перебування у шлюбі подружжям було придбано 11/12 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0303 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою.

Також, за час перебування у шлюбі сторонами за договором купівлі-продажу була придбана земельна ділянка, площею 0,0128 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Придбане у період перебування у шлюбі сторонами спільне сумісне майно (частка житлового будинку, земельні ділянки) подружжя, були оформлені на відповідача ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного майна.

Позивач зазначає, що оскільки майно було придбане в період шлюбу, то воно (майно) належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи наведене, позивач просила здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на частину 11/12 часток житлового будинку; частини земельних ділянок, площею 0,0303 га та 0,0128 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами, ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив:

визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: земельну ділянку кадастровий № :09:014:0174 вартістю 24198 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0172 вартістю 21867 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0170 вартістю 38406 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0157 вартістю 86025 грн; телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 грн; пральну машину Freggia WISL1050 вартістю 11000 грн; холодильник Samsung RS50N3913BC вартістю 42000 грн; шкіряний диван Орландо вартістю 42000 грн; обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 грн та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 грн; смартфон Honor Note 10 8/128Gb вартістю 7000 грн; відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11 000 грн; маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 грн; зі спільного майна виділити:

ОСОБА_2 : земельну ділянку кадастровий № :09:014:0174 вартістю 24198 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0172 вартістю 21867 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0170 вартістю 38406 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0157 вартістю 86025 грн.

ОСОБА_1 : телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 грн; пральну машину Freggia WISL1050 вартістю 11 000 грн; холодильник Samsung RS50N3913BC вартістю 42000 грн; шкіряний диван Орландо вартістю 42000 грн, обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 грн та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 грн; смартфон Honor Note 10 8/128Gb вартістю 7000 грн; відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11000 грн; маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя наступне майно:

земельну ділянку кадастровий № :09:014:0174 вартістю 24198 гривень; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0172 вартістю 21867 гривень; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0170 вартістю 38406 гривень.; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0157 вартістю 86025 гривень.

Виділено ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя наступне майно:

-телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 грн; пральну машину Freggia WISL1050 вартістю 11000 грн; холодильник Samsung RS50N3913BC вартістю 42000 грн; шкіряний диван Орландо вартістю 42000 грн, обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 грн та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 грн; смартфон Honor Note 10 8/128Gb вартістю 7000 грн; відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11000 грн; маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 гривень.

Провадження в частині позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 08 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Губар А.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову про поділ земельних ділянок та в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельних ділянок задовольнити та у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що суд неналежним чином оцінив показання свідків у справі, в результаті чого дійшов помилкового висновку про те, що сторони не проживали спільно як подружжя з 2017 року. Такі обставини також не можуть бути встановлені на підставі позовної заяви ОСОБА_1 у справі про стягнення аліментів, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України преюдиційне значення мають виключно обставини, встановлені судовим рішенням. Натомість, обставини щодо припинення сімейних стосунків сторін, судовим рішенням не встановлені. Таким чином, суд помилково вважав доведеним обставину щодо припинення сімейно-шлюбних відносин сторін з 2017 року та відповідно дійшов необґрунтованого висновку про режим права особистої приватної власності ОСОБА_2 на спірне майно.

Звертає увагу на те, що оскільки будівництво на земельних ділянках, які суд першої інстанції виділив відповідачу, здійснювалося за час перебування сторін у шлюбі, тобто такий об`єкт будівництва має режим права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, об`єкт будівництва на спірних земельних ділянках зведений без дотримання законодавства, тобто є самочинним будівництвом, а тому у ОСОБА_2 право власності на нього не виникло. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок, так як наслідок безпідставно передав у його володіння земельні ділянки, на яких такий будинок розташований.

Крім того, земельні ділянки з кадастровими номерами :09:014:0157 та :09:014:0172 передані у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з чим є такими, що не набуті подружжям, тобто не відносяться до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на те, що об`єкт незавершеного будівництва є спільним майном подружжя та переходу права власності на нього не відбулося, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 120 Земельного кодексу України та 377 ЦК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності у сторін спільного рухомого майна (меблів та електронних приладів), ОСОБА_1 вказаних обставин не визнавала, а також не погоджувалася з наведеною позивачем, та як наслідок, встановленою судом, вартістю такого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Логінов К.Е. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Губар Антон Леонідович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Логінов Костянтин Еварестович заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 24 грудня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина.

Рішенням Фастівського міськрайоноого суду Київської області від 25 травня 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року вищезазначене рішення було змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання на те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені протягом останніх чотирьох років з 2016 року.

16 грудня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбано частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 12). Вказана частина житлового будинку розташована на земельній ділянці, загальною площею 0,05 га, кадастровий № :09:014:0153.

У вересні 2014 року на замовлення ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :09:014:0153 було поділено на 2 земельні ділянки, а саме:

- кадастровий № :09:014:0171 площею 0,0303 га;

- кадастровий № :09:014:0172 площею 0,0197 га.

Рішенням Фастівської міської ради від 25 березня 2014 року № 25/50-LI-VI було затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,0775 га, кадастровий номер :09:014:0157 площею 0,0775 га, з цільовим призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 квітня 2014 року ОСОБА_1 є власником земельною ділянки, площею 0,0775 га, кадастровий номер :09:014:0157, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2014 року ОСОБА_1 є власником земельною ділянки з кадастровим номером № :09:014:0172 площею 0,0197 га, з цільовим призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок, які належать до домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на грудень 2014 року були ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_5 , спадкоємцями якого є його син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7 .

Відповідно до договору дарування від 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 під час проживання у шлюбі, уклала з ОСОБА_4 договори дарування, за якими передала ОСОБА_4 в дарунок зазначену 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 та земельну ділянку під цією частиною будинку кадастровий № :09:014:0171 площею 0,0303 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В цей же день, 29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т. В. був посвідчений договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0170 площею 0,0346 га, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , та внесений до реєстру за № 3238.

Цього ж дня, 29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. був посвідчений договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0174 площею 0,0218 га, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , та внесений до реєстру за № 3239

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно 29 грудня 2024 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами № :09:014:0170 площею 0,0346 га та № :09:014:0174 площею 0,0218 га.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року у справі № 381/2289/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року вищезазначені договори дарування земельних ділянок з кадастровими номерами :09:014:0170 площею 0,0346 га та :09:014:0174 площею 0,0218 га визнані договорами купівлі-продажу.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

23 липня 2020 року ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу було придбано 11/12 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 12), земельну ділянку за цією ж адресою площею 0, 0303 га з кадастровим номером :09:014:0171 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку, площею 0,0128 га, кадастровий номер :09:014:0173, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за цією ж адресою.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 12), знесено.

Проте, у 2017 році ОСОБА_2 розпочав будівництво житлового будинку та відповідних господарських будівель та споруд на земельних ділянках з кадастровими номерами:

№ :09:014:0172 площею 0,0197 га,

№ :09:014:0170 площею 0,0346 га,

№ :09:014:0174 площею 0218 га,

№ :09:014:0157 площею 0,0775 га після зміни цільового призначення останніх на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на території домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації індивідуального житлового будинку, будинок, що розташований на вищевказаних земельних ділянках не зданий в експлуатацію. ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті будинку в експлуатацію у зв`язку з тим, що він не є титульним власником земельних ділянок, на яких здійснено будівництво, а відповідна згода (декларація) від ОСОБА_1 не надходила.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на частину 11/12 часток житлового будинку та частини земельних діляноккадастровий № :09:014:0171 площею 0,0303 га та кадастровий № :09:014:0173 площею 0,0128 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вказане майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, а тому є спільним майном подружжя.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що з 2017 року сторони перебували у шлюбі формально, не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, а тому 11/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та належні до цього домоволодіння земельні ділянки кадастровий № :09:014:0171 площею 0,0303 га та кадастровий № :09:014:0173 площею 0,0128 га, не належать до спільного сумісного майна подружжя та поділу в порядку спільного сумісного майна подружжя не підлягають.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 СК України унормовано питання виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також у статті 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів протилежного.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Заперечуючи режим спільної сумісної власності подружжя на вищевказане майно, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з 2017 року сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, а спірне майно придбане ним після припинення фактичних шлюбних відносин і за його особисті кошти.

З огляду на це, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельних ділянок кадастровий номер :09:014:0171 площею 0,0303 га та кадастровий номер :09:014:0173 площею 0,0128 га підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 право власності на частину вказаних земельних ділянок.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частиніи 11/12 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то такі не перевіряються апеляційним судом, оскільки не оскаржуються заявником.

Щодо вирішення зустрічного позову

У зустрічному позові ОСОБА_2 просив виділити йому земельну ділянку кадастровий № :09:014:0174 вартістю 24198 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0172 вартістю 21867 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0170 вартістю 38406 грн; земельну ділянку кадастровий № :09:014:0157 вартістю 86025 грн, а ОСОБА_1 виділити телевізор SAMSUNG UE55M5500 вартістю 18000 грн; пральну машину Freggia WISL1050 вартістю 11 000 грн; холодильник Samsung RS50N3913BC вартістю 42000 грн; шкіряний диван Орландо вартістю 42000 грн, обідній комплект меблів з столу розсувного Валонь вартістю 22000 грн та 6 стільців Аверм до нього вартістю 18000 грн; смартфон Honor Note 10 8/128Gb вартістю 7000 грн; відеодомофон Slinex SL-10IPT в комплекті вартістю 11000 грн; маршрутизатор Mikrotik CRS109-8G вартістю 6000 грн.

Рішенням суду першої інстанції зустрічний позов задоволено.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив із того, що набуті ОСОБА_1 під час шлюбу в порядку приватизації земельні ділянки з кадастровими номерами :09:014:0157 площею 0,0775 га, та :09:014:0172 площею 0,0197 га є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . проте вони підлягають поділу між подружжям, оскільки призначались для обслуговування придбаної у період шлюбу в грудні 2013 року за спільні кошти частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Виділяючи ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя спірні земельні ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що останній є володільцем об`єкту незавершеного будівництва, який розташований на вказаних земельних ділянках.

При цьому, суд вважав, що виділення ОСОБА_2 також й інших земельних ділянок з кадастровими № № :09:014:0170 площею 0,0346 га та :09:014:0174 площею 0,0218 га, а ОСОБА_1 рухомого майна (речі домашнього вжитку), які перебувають в її користуванні відповідає положенням СК України та реальним інтересам сторін.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі заявник зазначав, що суд помилково поділив земельні ділянки з кадастровими номерами :09:014:0157 площею 0,0775 га, та :09:014:0172 площею 0,0197, які є особистою власністю ОСОБА_1 , оскільки вона отримала їх в порядку безоплатної приватизації.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

За загальним правилом, закріпленим у цих нормах, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землекористувачу. При цьому у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості право власності або право користування на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18)).

Враховуючи, що у ОСОБА_2 не виникло право власності на об`єкт незавершеного будівництва (або його частини), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та він не звертався до суду з позовними вимогами про визнання такого об`єкта його особистою власністю, то колегія суддів вважає, що в такому випадку відсутні підстави для виділення йому земельних ділянок з кадастровими номерами :09:014:0157 площею 0,0775 га, та :09:014:0172 площею 0,0197 га, які набуті ОСОБА_1 в період шлюбу шляхом приватизації.

Що стосується виділення ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровими № № :09:014:0170 площею 0,0346 га та :09:014:0174 площею 0,0218 га, а ОСОБА_1 рухомого майна (речі домашнього вжитку), то суд апеляційної інстанції вважає, що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження перебування у ОСОБА_1 спірного рухомого майна, а тому виділення спірних земельних ділянок, на яких розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, лише ОСОБА_2 не буде відповідати положенням СК України та реальним інтересам сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

За змістом частин першої, четвертої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову про поділ земельних ділянок та в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельних ділянок та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

З огляду на те, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційну скаргу було задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 659,50 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губара Антона Леонідовича задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельних ділянок та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельних ділянок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини земельних ділянок кадастровий № :09:014:0171 площею 0,0303 га та кадастровий номер :09:014:0173 площею 0,0128 га.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 5 659,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 липня 2024 року

Головуючий: Судді: