Справа № 161/9902/23
Провадження № 6/161/44/24
У Х В А Л А

18 січня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.Б.,

державного виконавця Старенького В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції Старенького Василя Анастасійовича про розшук боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні ДВС перебуває виконавче провадження №72787573 щодо примусового виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.07.2023 (справа №161/9902/23) про конфіскацію транспортного засобу Nissan Primastar н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . Оскільки всі вжиті державним виконавцем заходи щодо встановлення місця проживання виявилися безрезультатними, просить суд оголосити в розшук боржника.

У судовому засіданні державний виконавець подання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення присутнього учасника справи, дослідивши подання і додані до нього докази в їх сукупності, вивчивши матеріали цивільної справи, суд встановив таке:

Статтею 438 ЦПК України передбачено, що розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У силу ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року № 916/1605/15-г та від 31.07.2019 року № 554/13475/15-ц.

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місце реєстрації - якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Отже, звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультатність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.

В той же час, на підтвердження факту не проживання боржника за місцем своєї реєстрації суду було надано лише один акт, який датований 04.12.2024, до складання акту не було залучено свідків, понятих тощо.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження дійсної обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження, про отримання боржником викликів державного виконавця чи про відмову від їх отримання.

В матеріалах справи відсутні відомості про ухилення боржника від явки в ДВС, про привід боржника, державним виконавцем не надано доказів здійснення запитів до органів: державної реєстраційної служби України, банків, державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, державної казначейської служби України, державного агентства земельних ресурсів, нотаріату, тощо.

Також, у матеріалах подання відсутні будь-які докази щодо перевірки виконавцем відомостей щодо перебування боржника в закладах охорони здоров`я, кримінально-виконавчих установах, що має значення для вирішення питання про оголошення у розшук боржника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні подання про оголошення розшуку боржника слід відмовити, оскільки державним виконавцем не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження відсутності боржника за місцем проживання.

Між тим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності оголошення останнього у розшук.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 18,36 Закону України «Про виконавче провадження», ст.438 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції Старенького Василя Анастасійовича про розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк