"14" травня 2024 р. Справа № 756/5127/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря судового засідання Василенко Г.В., розглянувши заяву третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_1 про відвід судді Баличевої М.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та проживання однією сім`єю,-

встановив:

у провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа.

13.05.2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав клопотання, в якому, зокрема, просив про відвід судді, як особу, що свідомо вчиняє злочинні дії замість правосуддя: підлог, фальшування, маніпуляція; порушує присягу судді; дискредитує правосуддя в цілому.

В судового засідання третя особа ОСОБА_1 підтримав подану заяву.

Представник позивачів ОСОБА_5 заперечував щодо відводу судді, оскільки не вбачає підстав відповідно до норм ЦПК.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував щодо відводу судді, вважає обставини необґрунтованими, звертає увагу на форму поданого клопотання третьою стороною, яка не відповідає вимогам ЦПК України та вказав на відстуність підстав для відводу головуючого по справі.

Заслухавши думку сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантуєтьсядержавою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України „Про судоустрій і статус суддів визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11.03.2011 № 2-рп/2011 у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про Вищу раду юстиції" встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить Конституції України.

Частина п`ята статті 47 Закону зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, а також фізичних і юридичних осіб та їх об`єднання поважати незалежність судді і не посягати на неї. З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та яку мету переслідували, є неприпустимими і мають одержувати належну правову оцінку.

Відповідно до ч.1-2 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно п.2 ч.3 ст.40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки заява про відвід судді надійшла за день до призначеного підготовчого судового засідання, дана заява підлягає розгляду суддею, який розглядає справу.

Статтею 36 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав коли суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Згідно вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Непогодження з прийнятим суддею в цій справі процесуальним рішенням про відкриття провадження, витребуванням доказів, залученням в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову з одночасним аналізом прийнятих суддею інших процесуальних рішень в ході розгляду цієї справи підставою для відводу судді бути не можуть.

Дані про упередженість судді чи іншу зацікавленість у вирішенні цієї справи відсутні. Суддя в цій справі не має і не виявляє прихильності до жодної із сторін у справі.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що з мотивів висловлених у заяві, підстав для відводу судді, про які йдеться в ст. 36 ЦПК України, не встановлено, заява про відвід є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 17.05.2024 року.

Суддя М.Б.Баличева