Провадження № 2/369/773/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/13030/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 30 серпня 2022 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти на суму 2 250,00 дол. США в якості авансу в рахунок сплати вартості майна дитячого центру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Продавець не виконав обов`язку щодо передачі покупцю майна дитячого центру на суму 2 270,00 дол. США.

18 жовтня 2022 року позивач направила відповідачу вимогу про виконання зобов`язання з передання майнового комплексу. 04 листопада 2022 року позивач направила відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати у розмірі 2 250,00 дол. США,

Відповідач зазначені вимоги не виконав, чим порушив право позивача на володіння майном.

Враховуючи наведене, позивач просить суд:

1.стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 250,00 дол. США;

2.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

У березні 2023 року суд отримав відзив ОСОБА_2 , в якому відповідач вказує на те, що не погоджується з фактом передання йому 2 250 дол. США та невиконання ним зобов`язання щодо передачі позивачу майнового комплексу дитячого садка. Відповідач зауважує, що позивач не сплатила вчасно черговий платіж, в зв`язку з чим він як продавець розпорядився майном на власний розсуд в зв`язку з відмовою позивача від договірних відносин. Заперечує відповідач також проти стягнення витрат на правову допомогу, зауважуючи, що на його переконання справа на має того рівня складності, який відповідає зазначеній сумі витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим разом з відзивом відповідач подає заяву про зменшення витрат на правову допомогу.

07 червня 2023 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 , в якій зазначає, що доводи відповідача щодо неналежного оформлення позовної заяви є надуманими та не відповідають дійсності. Щодо підстав стягнення коштів позивач продовжує наполягати на тому, що в зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору останній зобов`язаний повернути сплачену позивачем частину грошових коштів.

У вересні 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач продовжує наполягати на неналежному оформленні позовної заяви в частині зазначення ціни позову, апелюючи до обов`язку позивача зазначати ціну позову не лише у іноземній, а й у національній валюті.

На підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року справу передано для повторного автоматизованого розподілу між суддями та призначено судді Фінагеєвій І. О.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що 30 серпня 2022 року ОСОБА_2 склав письмову розписку про те, що прийняв за майно дитячого садка 2 250 долю США від ОСОБА_1

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 вимогу щодо передачі майна дитячого садка цінним листом з описом вкладення з трек-номером 354.

04 листопада 2022 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 копію вимоги про передачу майна дитячого садка від 17 жовтня 2022 року та вимогу про повернення грошей на суму 2 250 дол. США.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що: «...за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши те, що відповідач не виконав умов укладеного із ОСОБА_3 договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів ОСОБА_4 підтвердив у поданій 18 жовтня 2016 року до Франківського районного суду м. Львова позовній заяві про визнання, в тому числі й спірного правочину удаваним, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно вказано, що ОСОБА_4 не надано підтверджень, що між ним та позивачем виникли правовідносини із договору про спільну діяльність, а не із договору позики грошових коштів, бо вказана розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі...».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженої постанови апеляційного суду) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи докази в матеріалах справи, доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини, які утворилися між сторонами спору, стосуються фактично передачі коштів позивачем відповідачу на суму 2 250 дол. США, на підтвердження чого складено розписку.

Відповідно до приписів статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази визнання зазначеної розписки недійсною, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про доведеність факту передачі коштів ОСОБА_1 . ОСОБА_2 .

Суд надає оцінку доводам сторін, змісту листа-вимоги про передачу майна дитячого садка, та наголошує на тому, що неуповноважений на підставі припущень визнавати доведеним факт існування між сторонами правовідносин з купівлі-продажу майна дитячого садка, оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного факту.

Отже, правовідносини слід оцінювати на предмет виконання відповідачем зобов`язання з повернення отриманих від позивача коштів на суму 2 250 дол. США. Доказів щодо повернення коштів ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

За таких обставин суд дійшов висновку про доведеність порушення прав ОСОБА_1 на отримання позичених нею коштів на суму 2 250 дол. США, а відповідачем такі обставини у встановленому законом порядку не спростовано, належних та допустимих доказів не надано.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на суму 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя: І. О. Фінагеєва