Провадження № 2/521/1195/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та згідно уточненої позовної заяви просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 40 000, 00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 жовтня 2023 року і до досягнення повноліття дитиною.
Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 632 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останнього часу відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні доньки, її життям не цікавиться, сторониться її виховання. Всіляко ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню та матеріальному забезпеченню доньки. Дитина проживає разом із матір`ю, позивач та відповідач так і не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання спільної дитини - доньки ОСОБА_3 . Дані обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.12)
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті позовних вимог. (а.с.41)
Позивач у судове засідання не з`явилася, однак її представник надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за її відсутністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався, відзив на позовну заяву не надав.
Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ст. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) 18 червня 2011 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 632 та видано свідоцтво про шлюб.
Донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Причиною звернення до суду з дійсним позовом став факт відсутності домовленості між батьками щодо розміру матеріального утримання з боку батька, надання ним повноцінної матеріальної допомоги на утримання доньки, маючи на те відповідну змогу.
Оскільки позивач сама утримує неповнолітню дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої спільної дитини.
Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність направі власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та не рухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Частиною другоюстатті 182 СК України визначено, що розмір аліментів маєбути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач звернулась до суду з позовом у жовтні 2023 року та саме з цього часу позивач повинна довести можливість стягнення аліментів з відповідача у зазначеному нею розмірі.
Позивачка, пред`являючи вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій формі у розмірі 40 000 грн., зазначає лише, що витрати на утримання становлять значну суму, що стан здоров`я дитини вимагає постійного лікування та корекції поведінки спеціалістами для соціалізації та навчання дитини.
До матеріалів справи в якості доказів долучено консультаційний висновок спеціаліста від 30.03.2023 року, епікриз № 2300/1667, довідку від 18.04.2023 року.(а.с. 32-36)
Однак, жодних розрахунків таких витрат чи доказів на підтвердження необхідності витрачати щомісяця саме таку суму, яка перевищує середню заробітну плату по Україні, позивачем не надано, так само і не надано доказів свого працевлаштування.
Разом з тим, суд зазначає, що доказів отримання відповідачем доходів у розмірі, достатньому для сплати аліментів у визначеному позивачкою розмірі, у судовому засіданні надано не було, позивачка жодним чином не обґрунтувала витрати на утримання дитини саме в такому розмірі.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст.ст.182, 183 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 № 3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.
В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу.
При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 40 000 грн. щомісячно, а тому зважаючи на рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, позивач у даному випадку повинна надати суду докази про її участь у її утриманні також на суму 40 000 грн.
Однак суду не було надано відомостей, що позивач самостійно утримує доньку та використовує на її утримання 40 000 грн. щомісячно та обґрунтування позивачем визначеного позивачем розміру, оскільки не надано доказів та розрахунків, що саме така сума аліментів необхідна на утримання доньки.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти.
Положенням ст. 191 Сімейного Кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач є працездатною особою, здоровим, та відсутності на його утриманні інших осіб, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 10 000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 280-281, 352, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 18,84, 141, 179, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2024 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН