ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5847/24 Справа № 206/2982/23 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Денисенко Тетяна Миколаївна, та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року в цивільній справі номер 206/2982/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03.09.2018 року між сторонами був укладений договір підряду №35296. Відповідно до умов договору, виконання робіт проводиться на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 . 03.09.2018 року сторонами погоджено Кошторис приблизний №35296, загальна вартість матеріалів та робіт за яким з урахуванням знижки склала 378807,80 грн. Замовником ОСОБА_1 на користь ПП ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 285415,54 грн, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. 29.10.2019 року на адресу позивача відповідачем поставлено чашу басейна та обладнання неналежної якості, що стало підставою для відмови ОСОБА_1 в отриманні та монтажу басейну та обладнання. На підтвердження вказаного факту 29.10.2019 року ПП ОСОБА_2 надано розписку, в якій підрядником визнано факт поставки басейну та обладнання неналежної якості, а також зазначено про домовленість сторін про повернення обладнання і коштів у строк до 30.04.2020 року.

Басейн та обладнання в той же день було повернено відповідачу, проте кошти у сумі 285415,00 грн ним на користь ОСОБА_1 не повернуті до цього часу.

10.11.2022 року ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку на офіційну адресу ПП ОСОБА_2 направлено повідомлення про розірвання договору підряду №35296 від 03.09.2018 року з вимогою про відшкодуванням збитків, а також проект додаткової угоди №1 від 22.10.2022 року до договору №35296 від 03.09.2018 року про розірвання вказаного договору.

Проте, до теперішнього часу жодної відповіді на направлене повідомлення на адресу ОСОБА_1 від ПП ОСОБА_2 не надійшло, будь-яких проплат на виконання пред`явленої вимоги останнім також не здійснено. На даний час договір №35296 від 03.09.2018 року є розірваним в односторонньому порядку, а кошти у розмірі 285415,00 грн, сплачені ОСОБА_1 у вигляді передплати за басейн, підлягають поверненню.

Позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 361176,56 грн, серед яких: 285415,00 грн - сума основного боргу, 75761,56 грн - штраф; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 3611,77 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 285415,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Компенсовано ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3611,77 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні штрафу у розмірі 75761,56 грн за неналежне виконання умов договору не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Денисенко Т.М., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 року у справі №206/2982/23 в оскаржуваній частині та задовольнити позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 75761,56 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом під час його винесення порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 6.2. Договору в разі невиконання чи розірвання Договору сторони несуть відповідальність у вигляді двадцяти відсотків вартості за невиконані зобов`язання згідно з Кошторисом приблизним. При невиконанні зобов`язань або порушень умов договору однією із сторін, інша сторона має право в односторонньому порядку розірвати договір з висуненням вимог про відшкодування завданих збитків (п. 7.1. Договору).

Водночас, п 2.2. Договору визначений строк виконання робіт: до 25 жовтня 2018 року.

ПП ОСОБА_2 своє зобов`язання щодо поставки та монтажу якісних матеріалів та обладнання у встановлені договором строки не виконано.

29.10.2019 року на адресу позивача поставлено чашу басейну та обладнання, проте, вказаний басейн не відповідав умовам якості, що стало підставою для відмови ОСОБА_1 в отриманні та монтажу басейну та обладнання. Тобто, ФОП ОСОБА_2 , насамперед, було порушено строки поставки обладнання та виконання робіт, встановлені умовами Договору, та замість поставки та виконання робіт з монтажу басейну до 25.10.2018 року, чашу басейну на адресу замовника поставлено лише 29.10.2018 року. Вказана обставина була предметом обговорення в суді першої інстанції, проте, в оскаржуваному судовому рішенні їй не надано жодної оцінки та не враховано при винесенні вказаного рішенні в якості доказу неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Також, на підтвердження факту порушень умов договору 29.10.2019 року ПП ОСОБА_2 надано розписку, зі змісту якої вбачається, що відповідач визнав факт заборгованості перед позивачем суми 285415,00 грн - оплачені кошти за басейн по договору №3529б від 03 вересня 2018 року, у зв`язку із відмовою замовника від отримання поставленої чаші басейну і обладнання, через зауваження до якості поверхні чаші.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про стягнення основної суми заборгованості, фактично встановив, що розірвання договору №3529б від 03.09.2018 року відбулось в односторонньому порядку за ініціативою замовника. Таким чином, визнаючи факт того, що договір було розірвано замовником в односторонньому порядку відповідно до умов п. 7.1. цього договору, судом фактично підтверджено наявність підстав для такого розірвання, а саме - факту невиконання/неналежного виконання зобов`язань за даним договором відповідачем. Проте, всупереч цьому, вже в подальшому при вирішенні питання щодо стягнення штрафу за невиконання/неналежне виконання ним зобов`язань за договором, цей факт судом першої інстанції проігноровано та не взято до уваги взагалі.

Від відповідача ФОП ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, що стосується відмови позивачу в стягненні з відповідача штрафу в сумі 75761,56 грн - без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу в задоволенні його вимоги про стягнення штрафу є законним та правильним по суті.

Наданий позивачем фотознімок чаші басейну не може вважатися належним та достовірним доказом того, що виготовлений басейн має істотні недоліки, що унеможливлюють його використання за призначенням чи становлять загрозу для життя і здоров`я позивача та інших осіб. Без застосування спеціальних знань та з огляду тільки на зображення, яке міститься на фото, висновок про істотність недоліку у виконаній роботі, суперечить нормам процесуального права.

Твердження представника позивача про порушення строків поставки обладнання та виконання відповідачем робіт є необґрунтованим. Дійсно, умовами Договору було обумовлено, що термін виконання робіт до 25.10.2018 року. Однак, жодних претензій від позивача щодо строків виконання робіт, відповідач не отримував. Більш того, знаючи на його думку, що строк виконання робіт за цим Договором пропущений, позивач надалі його виконував та продовжував вносити відповідачу оплату за виконання робіт. Так, 21.11.2018 року позивач вніс ФОП ОСОБА_3 оплату в сумі 65000,00 грн, а 25.09.2019 року на суму 68415,54 грн, що підтверджується квитанціями № від 21.11.2018 року та №16ВВС23047 від 25.09.2019 року. Тобто, позивач здійснив оплату на виконання даного Договору на загальну суму 133415,54 грн вже після того, як строк виконання робіт за ним, на його думку, закінчився. Жодних вимог про стягнення із відповідача безпідставно сплачених коштів не пред`являв.

Невиконаними залишилися роботи лише на суму 113392,26 грн (378807,80 - 255415,54). Однак, ці роботи невиконані виключно по вині позивача через його небажання монтувати басейн.

Таким чином, сума штрафу мала б бути обчислена за наступними даними: 113392,26грн * 20% = 22678,45 грн. Вважає, що вказана сума штрафу мала би бути стягнута саме із позивача, оскільки з його сторони мало місця неналежне виконання договірних зобов`язань щодо приймання виконаної роботи.

Зазначає, що відповідачем понесено витрати на правничу допомогу у зв`язку зі складенням відзиву у розмірі 3000,00 грн.

Із вказаним рішенням також не погодився відповідач ФОП ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25.03.2024 року у справі №206/2982/23 - скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути із позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в справі прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин у справі, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

У разі виявлення в роботі недоліків, позивач повинен був заявити відповідачу вимогу про безоплатне усунення цих недоліків, або заявити вимогу про зменшення плати за виконану роботу, або ж усунути ці недоліки самостійно та вимагати від відповідача відшкодування вартості усунення цих недоліків ним самостійно. Однак, матеріалами справи підтверджується, що позивач як замовник не ставив відповідачу жодного разу вимоги про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі, не виправляв сам недоліки в роботі, а також не ставив йому вимоги про зменшення плати за виконану роботу. Натомість, одразу заявив відповідачу вимогу про повернення коштів, які він сплатив йому за виготовлення басейну.

Матеріалами справи підтверджується, що як під час прийняття робіт 29.10.2019 року, так і після цього дня, споживач не вимагав проведення експертизи на предмет наявності недоліків у виконаній відповідачем роботі. Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не заявляв суду клопотання про призначення товарознавчої експертизи на предмет наявності недоліків у результатах виконаної відповідачем роботи (виготовленої чаші басейну) та встановлення їх причин. Більше того, 29.10.2019 року (день прийому робіт) позивач не наполягав, а між сторонами не було складено дефектного акту чи іншого двостороннього документа, в якому могли бути зафіксовані недоліки у виконаній роботі. Також, позивачем не було надано доказів того, що він мав намір скласти такий акт. Проте, судом першої інстанції не були враховані дані обставини.

Розписка від 29 жовтня 2019 року не може слугувати доказом наявності істотного недоліку в поверхні чаші виготовленого басейну. У вказаній розписці ОСОБА_2 не стверджувалось про наявність будь-яких недоліків у виконаній роботі, а було зазначено тільки про причини невиконання робіт по монтажу цього ж басейну. Відтак, відповідач зазначив, що замовник ОСОБА_1 відмовляється від монтажу басейну бо має власні зауваження до якості чаші басейну. Факт виготовлення позивачу чаші басейну із недоліками чи неналежної якості відповідачем заперечується та не визнавався при написанні даної розписки. Більш того, у вказаній розписці відсутня будь-яка інформація про те, в чому саме полягала неналежна якість чаші басейну, її невідповідність умовам договору та вимогам законодавства щодо якості виконаної відповідачем роботи.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем збитків (майнової шкоди) внаслідок виконання умов договору.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виготовлення басейну неналежної якості, а також докази спричинення шкоди позивачу зі своєї сторони, то в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення із відповідача 285415,00 гривень.

Судом першої інстанції було протиправно відхилено доводи ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом. Згідно з ч. 1 ст. 863 ЦК України до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником. Позивач дізнався про імовірне порушення свого права на якісне виконання робіт за договором підряду саме 29.10.2019 року (в день складення розписки), отже, він був наділений правом звернутися до суду з позовом щодо неналежного виконання робіт в термін до 29.10.2020 року. Норми пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачають продовження строку позовної давності, визначеного ст. 863 ЦК України, на час дії карантину та/або воєнного стану.

Крім того, відповідач вважає, що в складу суду першої інстанції, який розглядав справу були наявні підстави для самовідводу, оскільки ОСОБА_4 є присяжною Самарського районного суду м. Дніпропетровська і, водночас, рідною сестрою позивача. Відтак, дана обставина ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість судді Сухорукова А.О. при розгляді даної справи. Проте, суд першої інстанції такий самовідвід не заявив.

Судом першої інстанції було невірно здійснено розподіл судових витрат в частині розподілу витрат на правничу допомогу. Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції було понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14700,00 грн. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позов було задоволено частково, проте, суд першої інстанції безпідставно дійшов до переконання, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Відповідач повідомляє, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку зі складенням апеляційної скарги в розмірі 3000,00 грн.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Денисенко Т.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 відмовити.

Оскільки ФОП ОСОБА_2 поставлено товар (басейн) неналежної якості, тобто фактично не здійснено поставки, а отже зобов`язання за Договором не виконано у встановлені строки, 10.11.2022 року ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку на офіційну адресу відповідача направлено повідомлення про розірвання договору №3529б від 03.09.2018 року з вимогою про відшкодування збитків, а також проект додаткової угоди №1 від 22.10.2022 року до договору №3529б від 03.09.2018 року про розірвання вказаного договору. Факт отримання вказаної вимоги підтверджено відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. Жодної відповіді/заперечення/коментаря у відповідь на вказану вимогу позивачем від відповідача не отримано. Таким чином, беручі до уваги положення п. 7.1 договору №3529б від 03.09.2018 року, останній є розірваним в односторонньому порядку з 27.10.2022 року, а цей факт не потребує підтвердження в судовому порядку.

Зі зроблених позивачем та наданих до матеріалів справи фотознімків чаші басейну, яка була поставлена відповідачем на адресу позивача, вбачається, що чаша басейну виготовлена з двох частин, а на покритті самої чаші наявні численні тріщини та сколи. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність басейну умовам якості, що підтверджується наданими до матеріалів справи фотозображеннями чаші басейну з недоліками.

Що стосується проведення експертизи чаші басейну на предмет перевірки відповідності її якості умовам Договору №3529б від 03.09.2018 року варто зазначити, що, оскільки на час її поставки ОСОБА_2 не заперечував факт наявності зауважень до її поверхні, взяв на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, які були сплачені позивачем в рахунок виготовлення вказаної чаші, та забрав саму чашу басейну, позивач не мав потреби в проведенні експертизи з метою перевірки її належної якості, оскільки факт протилежного був визнаний обома сторонами.

Щодо наміру відповідача самостійно провести експертизу чаші басейну варто зазначити, що під час розгляду справи у суді першої інстанції на запитання суду стосовно місця перебування чаші басейну відповідач зазначив, що її місце перебування на сьогодні йому не відомо.

Жодного доказу на спростування такого висновку відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до матеріалів апеляційної скарги не надано. Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 285415,00 грн підтверджено розпискою відповідача від 29.10.2019 року.

Щодо твердження скаржника відносно пропуску строку позовної давності позивачем, зазначає, що у своїй апеляційній скарзі відповідач сам зазначає, що розписка від 29.10.2019 року не змінює умов Договору №3529б від 03.09.2018 року, оскільки вона складена у іншій формі, ніж сам договір.

Допоки договір №3529б від 03.09.2018 року між сторонами не було розірвано чи змінено, будь-яких додаткових угод щодо зміни його умов між сторонами не укладалось, зобов`язання за ним не були припинені, тому були відсутні правові підстави для повернення сплачених коштів. Водночас, після розірвання Договору №3529б від 03.09.2018 року, тобто після 27.10.2022 року, у позивача виникло право вимагати повернення сплачених коштів.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовною заявою у цій справі в рамках строку позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Денисенко Т.М., доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_2 - відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції відповідач ФОП ОСОБА_2 та його представник адвокат Гресько В.В. доводи своєї апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, апеляційну скаргу позивача не визнали, просили в її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03 вересня 2018 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 (генпідрядником) та ОСОБА_1 (замовником) укладено Договір підряду №3529б (а.с. 107, том 1).

Відповідно до кошторису приблизного №3529б до Договору підляду №3529б від 03 вересня 2018 року вартість влаштування композитного скімерного басейну об`ємом 23,3 м3 за адресою: АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1 , склала 399440,00 грн, зі знижкою - 378807,80 грн (а.с. 108, том 1).

На підтвердження сплати певної грошової суми ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 надано банківські квитанції (а.с. 109, том 1).

З розписки від 29 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 визнав факт заборгованості перед ОСОБА_1 суми 285415,00 грн, згідно оплачених коштів за басейн по Договору №3529б від 03 вересня 2018 року, у зв`язку із відмовою замовника від отримання поставленої чаші басейну і обладнання, через зауваження до якості поверхні чаші (а.с. 117, том 1).

З рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2022 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено, вбачається, що договір підряду між сторонами не розірваний та не змінений, зобов`язання за ним не припинені, порушень договору підряду зі сторони відповідача не встановлено (а.с. 154-159, том 1).

10.11.2022 року ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку на офіційну адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 направлено повідомлення про розірвання договору підряду №3529б від 03.09.2018 року з вимогою про відшкодуванням збитків, а також проект додаткової угоди № 1 від 22.10.2022 року до договору №3529б від 03.09.2019 року про розірвання вказаного договору (а.с. 118-122, том 1).

До матеріалів справи долучено фотозображення чаші басейну з пошкодженнями (а.с. 113-116, том 1).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №413367 від 02.12.2021 року та виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА від 14.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 встановлено першу «В» групу інвалідності (а.с. 152-153, том 1).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1054683 від 20 листопада 2023 року (а.с. 161, том 1);

- договір про надання правничої допомоги № 20/2023 від 27 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Гресько та партнери» з додатками №1 та №2 до нього (а.с. 162-167, том 1);

- акт приймання-передачі послуг №20/2023/1 від 22 листопада 2023 року, відповідно до якого клієнт отримав послуги правової допомоги на загальну суму 6700,00 грн (а.с. 168, том 1);

- акт приймання-передачі послуг №20/2023/2 від 06 грудня 2023 року, відповідно до якого клієнт отримав послуги правової допомоги на загальну суму 3000,00 грн (а.с. 169, том 1);

- акт приймання-передачі послуг №20/2023/3 від 19 березня 2024 року, відповідно до якого клієнт отримав послуги правової допомоги на загальну суму 4300,00 грн (а.с 207, том 1).

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 285415,00 грн, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача штрафу у розмірі 75761,56 грн, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Самарського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року в межах доводив та вимог апеляційних скарг, виходить з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 03 вересня 2018 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір підряду №3529б на виконання певних робіт.

Відповідно до кошторису приблизного №3529б до договору підряду №3529б від 03 вересня 2018 року вартість влаштування композитного скімерного басейну об`ємом 23,3 м3 за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого є позивач ОСОБА_1 , склала 399440,00 грн, зі знижкою - 378807,80 грн.

З розписки від 29 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 визнав факт заборгованості перед ОСОБА_1 суми 285415,00 грн, згідно з оплаченими коштами за басейн по договору підряду №3529б від 03 вересня 2018 року, у зв`язку із відмовою замовника від отримання поставленої чаші басейну і обладнання, через зауваження до якості поверхні чаші. Сторони домовились про повернення обладнання і коштів до 30 квітня 2020 року.

З рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2022 року, яке набрало законної сили 04.11.2022 року (а.с. 160, том 1) та яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено, вбачається, що договір підряду між сторонами не розірваний та не змінений, зобов`язання за ним не припинені, порушень договору підряду зі сторони відповідача не встановлено.

10.11.2022 року ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку на офіційну адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 направлено повідомлення про розірвання договору підряду №3529б від 03.09.2018 року з вимогою про відшкодуванням збитків, а також проект додаткової угоди №1 від 22.10.2022 року до договору підряду №3529б від 03.09.2018 року про розірвання вказаного договору.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення авансової суми (передплати за басейн) відповідно до розписки, складеної відповідачем в рамках укладеного договору підряду, який розірваний в односторонньому порядку з 27.10.2022 року, та відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу в певному розмірі, оскільки позивач відмовився від отримання та монтажу чаші басейну, що не дало можливості відповідачу в подальшому виконати умови договору, а також і у зв`язку з тим, що судовим рішенням встановлено відсутність порушень договору підряду зі сторони відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги.

Тому, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє.

Довід апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності, апеляційний суд відхиляє з наведених вище підстав та відсутністю в матеріалах справи відповідної заяви.

Довід апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_2 щодо не заявлення головуючим у справі самовідводу через наявність, на думку відповідача, підстав для цього, апеляційний суд також відхиляє, виходячи з наступного.

Статтею 27 Конституції України передбачено, що правосуддя здійснюють судді, а у визначених законом випадках правосуддя здійснюється за участю присяжних.

Частиною 2статті 1, частинами 1, 6 статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року встановлено, що судову владу в Україні реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних.

У разі розгляду справи за участю присяжних їх персональний склад визначається за допомогою Єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 63 Закону присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини 7 статті 56 Закону, як передбачено статтею 63 Закону. Тобто, ті обов`язки, що передбачені для судді.

Для затвердження списку присяжних територіальне управління Державної судової адміністрації України звертається з поданням до відповідних місцевих рад, які формують і затверджують у кількості, зазначеній у поданні, список громадян, які постійно проживають на територіях, на які поширюється юрисдикція відповідного окружного суду, відповідають вимогам статті 65 Закону і дали згоду бути присяжними.

Список присяжних затверджується на три роки і переглядається в разі необхідності для заміни осіб, які вибули зі списку, за поданням територіального управління Державної судової адміністрації України (частина 1, статті 64 Закону №1402-VIII).

Суд залучає присяжних до здійснення правосуддя у порядку черговості на строк не більше одного місяця на рік, крім випадків, коли продовження цього строку зумовлено необхідністю закінчити розгляд справи, розпочатий за їхньою участю. Залучення присяжних до виконання обов`язків у суді та їх виклик здійснюються в порядку, визначеному процесуальним законом (частини 1, 4 статті 67 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною 2 статті 34 ЦПК України у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Відтак, за своїм правовим статусом, присяжні входять до складу відповідного суду лише під час здійснення ними правосуддя. Оскільки до складу суду в даній цивільній справі не входять присяжні, підстави для відводу або самовідводу у головуючого відсутні.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_2 щодо невірного розподілу витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що ці доводи є такими, що заслуговують на увагу.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1054683 від 20 листопада 2023 року;

- договір про надання правничої допомоги № 20/2023 від 27 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Гресько та партнери», з додатками №1 та №2 до нього;

- акт приймання-передачі послуг №20/2023/1 від 22 листопада 2023 року, відповідно до якого клієнт отримав послуги правової допомоги на загальну суму 6700,00 грн;

- акт приймання-передачі послуг №20/2023/2 від 06 грудня 2023 року, відповідно до якого клієнт отримав послуги правової допомоги на загальну суму 3000,00 грн;

- акт приймання-передачі послуг №20/2023/3 від 19 березня 2024 року, відповідно до якого клієнт отримав послуги правової допомоги на загальну суму 4300,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Проте, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 285415,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог, а саме, у стягненні штрафу у розмірі 75761,56 грн - відмовлено.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу має бути скасовано.

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в обсязі, який підлягає відшкодуванню позивачем, у сумі 2937,20 грн.

Керуючись наведеним вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до статті 376 ЦПК України в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування судового рішення лише в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, витрати позивача ОСОБА_1 та відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційних скарг, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Денисенко Тетяна Миколаївна, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2937,20 грн.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року.

Судді: