Справа №534/1794/22
Провадження №2/534/986/22
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Дегтяр Є.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горішні Плавні Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину жиглового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку рівнозначного поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_4 автомобіль REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, ресстраційний номер: НОМЕР_1 , номер шаст (кузова, рами): НОМЕР_2 . В порядку рівнозначного поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_3 квартиру, розташовану у АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за решту частки автомобіля, яка належала ОСОБА_3 в спільному майні подружжя та залишилась після рівнозначного поділу між ними автомобіля та квартири в сумі 54463,62 грн.

Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 09.03.2023 (а.с.41) з призначенням справи до судового розгляду.

14.06.2023 від представника позивача адвоката Першина С.М. надійшла заява про зміну (уточнення) позовних вимог, згідно якої зазначає, що враховуючи, що позивач дізнався про відчуження відповідачем спірного ТЗ лише 29.05.2023 р. (дата реєстрації судом листа ТСЦ МВС №5348 від 11.04.2023 р. №31/16-21-16), просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 частці цього будинку кожному. В порядку рівнозначного поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 17/100 часток ринкової вартості транспортного засобу подібного транспортному засобу ANAULT MEGANE SCENI , 201) року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , в сумі 52731,10 грн.

31.07.2023 від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову ОСОБА_4 заперечує, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати спільною сумісною власністю по частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , транспортного засобу REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

23.01.2024 від представника позивача адвоката Першина С.М. надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить залишити у власності ОСОБА_4 транспортний засіб REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, ринковою вартістю 293333,70 грн. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 38/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 101768,00 грн. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 62/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 166212,00 грн.; залишити у власності ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 774410,00 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Стислий виклад позиції сторін.

15.10.2004 р. між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, однак спільне життя з відповідачем не склалося і шлюб було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти ними було придбано у власність наступне майно: житловий будинок загальною площею 62,9 кв. м., житловою площею 27,0 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 31130918, загальною вартістю 48098,00 грн., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;транспортний засіб REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , середня ринкова вартість аналогічного автомобіля станом на дату подання цього позову становить 3 15395,03 грн. Окрім того, в період шлюбу частково за спільні кошти подружжя в сумі 6581,00 грн. та частково за його особисті кошти в сумі 7663,00 грн., що він отримав внаслідок продажу квартири, що перебувала у його приватній власності, ними було придбано у власність квартиру загальною площею 47,2 кв. м., житловою площею 27,7 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 8636709, загальною вартістю 14244,00 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засіданні позивач та відповідач не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Першин С.М. підтримав уточнені позовні вимоги викладені в заяві від 23.01.2024.

Представник відповідача адвокат Фєдосєєв Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 16.11.2022 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 15.10.2004, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_6 » (а.с.8).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу №1-220, посвідченого Світловодською районною державною нотаріальною конторою 02.04.2011 та зареєстрованого 18.04.2011 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, набула права власності на житловий будинок загальною площею 62,9 кв. м., житловою площею 27,0 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 31130918, загальною вартістю 48098,00 грн., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , відповідач набула право власності на вказаний автомобіль 30.03.2021.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу ВВТ №772964, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу 03.02.2005 та зареєстрованого за №408, набув право власності на квартиру загальною площею 47,2 кв. м., житловою площею 27,7 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 8636709, загальною вартістю 14244,00 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку експерта №86-23 від 21.12.2023 ринкова вартість житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 становить 267980 грн, ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 становить 774410 грн (а.с.142-162).

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №62-23 від 13.12.2023 ринкова вартість REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 складає 293333,70 грн (а.с.129-139).

Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, ч.1 ст.358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на транспортний засіб, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватись спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Отже, перереєстрація права власності на спірний автомобіль без згоди ОСОБА_3 є неправомірною та порушує законні права та інтереси позивача ОСОБА_4 .

Доказів, які б спростовували дані обставини, суду надано не було.

Оскільки відчужений автомобіль REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску є цінною неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 і перебував у її користуванні та відчужений без письмової згоди ОСОБА_3 , а тому останній як співвласник спірного майна має право на його частину у праві власності на автомобіль.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так із всього обсягу придбаного під час шлюбу майна позивач просить суд визнати за ним право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , оскільки вказана квартира була придбана частково за його кошти, які він отримав внаслідок продажу квартири, яка перебувала у його приватній власності.

Судом встановлено, що дійсно відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2004 позивач ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 44,3 кв.м за 7600 грн (а.с.9).

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя,тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно з`ясувати джерело і час його придбання, а також роз`яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Однак при цьому спірна квартира АДРЕСА_4 була придбана лише 03.02.2005 року, тобто через три місяці після продажу квартири, яка перебувала у власності позивача, у зв`язку з чим суд не вбачає достатніх підстав вважати, що саме ці кошти були використані ним для придбання спірної квартири.

В свою чергу відповідач заперечує та не визнає вимоги позивача щодо залишення у власності позивача квартири АДРЕСА_4 , зазначаючи, що в момент продажу квартири АДРЕСА_5 позивач та відповідач проживали разом і отримані від продажу кошти були в подальому використані в інтересах сім`ї. При цьому позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження вказаної позовної вимоги, а тому вона задоволенню не підлягає, а квартира АДРЕСА_4 визнається спільним сумісним майном подружжя.

Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягнули самостійної згоди щодо поділу майна, та відповідач не погоджується на варіанти, які запропоновані позивачем, враховуючи оціночну вартість майна, суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати за сторонами право власності на 1/2 частину за кожним всього спірного майна.

Питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, яким, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що судовий збір, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст.5,12,13, 264-266 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину за кожним транспортного засобу REANAULT MEGANE SCENIC, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2250,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правовоу допомогу у розмірі 4700 грн та понесені витрати на проведення експертиз у розмірі 6500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Відомості, що не оголошуються:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Повне ім`я відповідачів: ОСОБА_4 , адреса: ( АДРЕСА_6 .

Суддя Т.О.Куц

Повний текс рішення виготовлено 29.04.2024