КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пристолична сільська рада Бориспільського району, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Семенюти О.Ю.,-

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Просила встановити, що вона постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2002 року до моменту смерті.

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_1 проживала разом ОСОБА_4 з 2002 року і до дня смерті останньої, здійснювала догляд за спадкодавцем, вела спільне господарство.

За час свого життя ОСОБА_4 не склала заповіт.

Оскільки заявниця постійно проживала разом з матір'ю на час відкриття спадщини, але була зареєстрована за іншою адресою, просить встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Встановлення факту постійного проживання з матір'ю на час відкриття спадщини необхідно ОСОБА_1 для реалізації права на спадщину за законом як спадкоємцем першої черги та належного оформлення спадкових прав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2024 року заяву задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту смерті спадкодавця.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості поданої заяви.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі № 489/1313/21 зроблено висновок, що: «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

За таких обставин, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, такі справи розглядаються судами за правилами позовного провадження.

Таким чином, ураховуючи, що між позивачами та відповідачкою виник спір про право, суди попередніх інстанцій правильно розглянули справу у повному обсязі за правилами позовного провадження».

Вбачається, що ОСОБА_1 була дочкою ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

За час свого життя ОСОБА_4 заповіт не склала.

Обгрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини необхідно для реалізації права на спадщину за законом, як спадкоємцем першої черги та належного оформлення спадкових прав.

Так, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за правом представлення, передбаченим ст. 1266 ЦК України.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання, ОСОБА_1 не залучила ОСОБА_3 до справи в якості заінтересованої особи.

13 лютого 2024 року судом першої інстанції з власної ініціативи поставлено питання на обговорення щодо залучення до справи ОСОБА_3

07 березня 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції із заявою про відкладення судового засідання. Зазначила, що про наявність спадкового майна не знала. Повідомила про свій намір прийняти спадщину. Заяву про встановлення факту постійного проживання разом з додатками не отримувала.

Таким чином, із змісту поданої заяви та встановлених фактичних обставин вбачаються спір про право на спадкове майно, а тому заява підлягає залишенню без розгляду.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження є помилковим.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Таким чином, на підставі ст. 374 ЦПК України, рішення суду від 07 березня 2024 року підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 294, 315, 367, 374,382, 384 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пристолична сільська рада Бориспільського району, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко