Дата документу 03.07.2024 Справа № 2-о-29/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1452/24 Головуючий у 1-й інстанції: Гончар М.С.
Є.У.№ 2-о-29/11 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Онищенко Е.А.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2011 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій зазначив про таке. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 Весь час до її смерті та на час смерті він проживав разом із нею, доглядав її у зв`язку з безпорадним станом останньої, зумовленим тяжкою хворобою та похилим віком. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . За оформленням спадщини він звернувся до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини з тих підстав, що його постійне місце проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами про державну реєстрацію його місця проживання. Тому заявник просив встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2011 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане рішення оскаржує ОСОБА_3 як особа, яка не приймала участь у розгляді вказаної справи, посилаючись на те, що вказаним судовим рішенням вирішено питання про його права. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є не законним та необґрунтованим, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи та не об`єктивно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 травня 2023 апеляційну скаргу було повернуто апелянту на підставі статті 357 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2024 скасована ухвала Запорізького апеляційного суду від 17 травня 2023, матеріали справи направлені до апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 11 червня 2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та призначено скаргу до розгляду.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили, сторони повідомлені своєчасно та належним чином про день та час розгляду, про що свідчать матеріали справи (а.с.223-228), проте це не заважає її розгляду за наявним матеріалами справи.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони і їх представники не з`явилися.

Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності сторін і їх представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України.

Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З огляду на наведені норми закону, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

При цьому, на відміну від оскарження рішення суду учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення суду, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Подібний за змістом висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки в такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Апелянт ОСОБА_3 посилається на те, що вказаним судовим рішенням порушено його право на спадок. Так, скаржник вказав, що звернувшись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 , маючи намір одноосібно отримати спадок, який залишився після смерті матері сторін ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , навмисно не вказав стороною по справі апелянта, що в подальшому потягло ухвалення ряду судових рішень, за якими фактично апелянта було усунуто від спадкування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що оскаржуваним рішенням питання про права і обов`язки апелянта не вирішувалося.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , яка сталася 20.06.2009, відкрилася спадщина,до складу якої увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги є діти померлої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2011 року встановлений факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

За фактичних обставин справи апелянт ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 не приймав, про смерть матері дізнався у лютому 2013 року.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_3 протягом 2016 2019 р.р. звертався до суду за захистом своїх спадкових прав.

Так, заочним рішенням Шевченіквського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2016 у справі ЄУН336/9006/15ц за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа П`ята державна нотаріальна контора м.Запоріжжя про визнання право власності в порядку спадкування, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені. Під час розгляду вказаної справи, суд встановив на підставі наданої копії спадкової справи, відкритої після смерті померлої ОСОБА_4 , що ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . 06.07.2013 Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Проте, 08 червня 2017 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя здійснено перегляд заочного рішенням Шевченіквського районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2016 у справі ЄУН336/9006/15ц.

За результатами нового розгляду справи рішенням Шевченгківського районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2017 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа П`ята державна нотаріальна контора м.Запоріжжя про визнання право власності в порядку спадкування у зв`язку з пропуском строку позивача на прийняття спадщини, які встановлені статтею 1270 ЦК України. Під час перегляду справи, суд встановивши, що ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 16.03.2013, тобто через 3 роки 8 місяців з дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 та з часу відкриття спадщини. Із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини останній до суду не звертався.

Окрім того, у грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 вересня 2018 року позов задоволено.

Проте, постановою Запорізького апеляційного суду від 29.01.2019 за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.09.2019 у справі ЄУН336/6985/17 скасовано та відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 .

Вказана постанова набрала законної сили 29.01.2019 та ніким не оскаржена.

За положенням ст.352 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Доказів наявності спору про право між спадкоємцями померлої станом на січень 2011 року ОСОБА_3 апеляційному суду не надавав.

Не залучення до участі у розгляді заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем спадкоємця, який не прийняв спадщину, не свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або про вирішення питання про права і обов`язки особи, яка не приймала участі у розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що скаржник не надав суду доказів на підтвердження тієї обставини, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки. У мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду жодних висновків щодо прав та обов`язків скаржника не міститься і таке питання судом першої інстанції взагалі не вирішувалося.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням суду не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 статті 362 ЦПК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2011 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: Е.А. Онищенко

Г.С. Подліянова