Справа № 138/2845/23
Провадження № 22-ц/801/1396/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуСправа № 138/2845/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Совгири Людмили Вікторівни та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

28.09.2023 заявник звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення заявника його опікуном.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є братом заявника, страждає психічним захворюванням та є інвалідом ІІ групи. За станом здоров?я ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги, нагляду та турботи, не здатний усвідомлювати значення своїх дій і потребує опіки. Заявник є членом сім?ї та найближчим родичем ОСОБА_2 , який може здійснювати за ним догляд. оскільки їх матір пенсійного віку та не може самостійно доглядати за хворим сином. При цьому, заявник фізично здоровий, дієздатний та може здійснювати опіку над братом. За таких підстав, заявник просив визнати ОСОБА_2 недієздатним та призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна задоволено частково.

Визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 .

В інший частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Совгира Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом пертої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині позовних вимог, залишених без задоволення, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на її переконання, суд міг тимчасово покласти обов?язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 на Вендичанську селищну раду Могилів-Подільського району, залишивши його тимчасово під наглядом матері або заявника ОСОБА_1 , а не відмовляти в призначенні опікуна.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині позовних вимог, залишених без задоволення, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що він може здійснювати догляд за хворим братом, інших осіб, хто міг би здійснювати опікунство над недієздатним ОСОБА_2 немає.

ОСОБА_1 вважає, що при розгляді справи були надані всі необхідні та достатні докази для обґрунтування заяви, а суд із формальних підстав залишив без задоволення вимоги в частині призначення опікуна.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦШК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині визнання недієздатним ОСОБА_2 апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам не у повній мірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказане підтверджується копіями документів, долучених до матеріалів справи, а саме: згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказана ОСОБА_3 (а.с. 7); відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказана також ОСОБА_3 (а.с. 8)

Як вбачається з копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 535228 ОСОБА_2 є інвалідом другої групи у зв`язку з загальним захворюванням, безстроково (а.с. 10).

Крім того, згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 10 до Протоколу № 37 від 16.03.2023, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 13).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 376 від 11.12.2023 за результатами призначеної судом судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 48-49).

Суд першої інстанції, проаналізувавши документи, які стали підставою для оформлення органом опіки та піклування рішення від 07.07.2023 року № 20 про рекомендацію суду призначити опікуном ОСОБА_1 над ОСОБА_2 , дійшов висновку про те, що таке рішення прийнято без дотримання вимог чинного законодавства, а тому не є допустимим доказом та не може бути покладено в основу рішення про призначення заявника по справі опікуном ОСОБА_2 , а відтак заява в частині призначення опікуна не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд, дослідивши обставини справи, вивчивши апеляційні скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частина перша-третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України).

Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (стаття 59 ЦК України).

Таким чином, цивільним законодавством диференційовані як суб`єкти так і правові наслідки встановлення над особою опіки або піклування.

Отже, за змістом ст. 55 ЦК України опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються Органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року N 34/166/131/88.

Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, обов?язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особо є наявність подання Органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верхового Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-3936118), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053 21).

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі відповідно до вимог ЦПК України. При внесені подання, орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Колегія суддів зауважує, що відсутність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення особи опікуном, унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи, виконувати обов?язки піклувальника чи опікуна.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення опіки, суд не діє самостійно, а приймає рішення на підставі подання Органу опіки та піклування за його заявою чи заявою особи, призначеної піклувальником або опікуном.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково вирішував питання щодо призначення опікуна за заявою особи, яка бажає встановити опікунство над недієздатним, за відсутності подання Органу опіки та піклування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог в частині призначення опікуна, однак вважає, що мотиви такої відмови необхідно викласти в редакції цієї постанови.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до органу опіки та піклування, з метою призначення його як опікуна недієздатного ОСОБА_2 , з відповідною письмовою заявою та в подальшому отримати подання такого органу, скероване до суду, для призначення його опікуном.

При цьому, дії, рішення чи бездіяльність органу опіки стосовно розгляду такої заяви може бути оскаржена до суду поза межами цієї цивільної справи, що й буде забезпечувати належний судовий захист права скаржника на призначення його опікуном.

Разом з тим, твердження представника ОСОБА_2 - адвоката Совгири Л.В. про те, що суд міг тимчасово покласти обов?язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 на Вендичанську селищну раду Могилів-Подільського району, залишивши його тимчасово під наглядом матері або заявника ОСОБА_1 , а не відмовляти в призначенні опікуна, спростовуються висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 545/1691/16-п (провадження № 61-4475св18), відповідно до якого законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов?язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі.

Відтак, враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 в частині призначення опікуна не підлягає задоволенню, однак вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 354, 374, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Совгири Людмили Вікторівни та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року в частині мотивів відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

В.В. Сопрун