Справа № 308/783/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника - адвоката Опаленик Михайло Юрійович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє ссамостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_3 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» про відшкодування завданої матеріальної шкоди .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 липня 2022 року о 19 годині 10 хвилин у м. Ужгород, на пр. Свободи, 1, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки

«Kia Sportage» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху , за що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 15.08.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Внаслідок даної пригоди власнику автомобіля марки «Kia Sportage» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 завдано матеріальну шкоду в сумі 30 278,40 грн.

Позивач зазначає, що на підставі протоколів ТДП «Експрес Страхування» встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 30 278,40 грн. Дані кошти були частково перераховані на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується банківською довідкою АТК «Приватбанк».

Позивач вказує, що відповідно до акту виконаних робіт вартості матеріального збитку, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №ЗН-0013643 від 07.10.2022 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 складає 30 278,40 грн. Отже, позивачем завдано більшу шкоду, яка на даний час необхідна для ремонту пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На час подачі позову до суду невідшкодованими залишилися 18 667,46 грн.

Як зазначає позивач, при звернення до ТДП «Експрес Страхування» позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки позивачу завдано матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Kia Sportage» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а водій автомобіля марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП, з огляду на розмір сплаченого страхового відшкодування , в добровільному порядку відповідач різницю між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля не відшкодував, на переконання позивача у даному випадку з відповідача підлягає стягненню різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 18 692,46 грн., яка викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахування зносу при відшкодуванні витрат , пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 18 667,46 грн. як різницю між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля та судові витрати в розмірі 6 992,40 грн.

19.05.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 згідно якого позовні вимоги не визнає та зазначив , що Страхувальник Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» 22 серпня 2022 року відшкодувало позивачу 11 610,94 грн. Зазначає, що визнає факт дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів , але позов не визнає. Вказує на те, що Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» видало страхувальнику ОСОБА_2 , мешканцю с. Минай, поліс АР/7568655 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого застрахована в сумі 260 000,00 грн., щодо майна - 130 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Строк дії договору з 29 серпня 2021 по 28 серпня 2022 року, тобто вказаний поліс був чинний на момент вчинення ДТП 11 липня 2022 року. Вказує на те, що за наведених обставин враховуючи, що розмір заподіяної шкоди становить 30 278,40 грн., а ліміт страхувальника щодо майна в сумі 130 000,00 грн., який не перевищено ціною позову, тому підстави для стягнення коштів з відповідача на заявленій позивачем підставі відсутні. Зазначає, що відповідачу стало відомо, що звертаючись у страхову компанію «Альфа - Гарант» за страховим відшкодуванням, позивачка визначила розмір страхового відшкодування та погодила суму відшкодування. У заяві нею було підтверджено, що добровільне відшкодування у ДТП не було проведено та погодилась, що сума відшкодування є остаточною. Наголошує на тому, що посилання у позові на те, що вартість відновлювального ремонту становила 30 000,00 грн., що не покрила страхова компанія не може бути підставою для покладення відповідальності на відповідача з наведених вище обставин та підстав. У зв`язку з наведеним, просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

05.05.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив згідно якої представник позивача зазначає, що на підставі протоколів Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 11 610,94 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_1 , однак як вбачається із акту виконаних робіт вартість матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу №ЗН-0013643 від 07.10.2022, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 , складає 30 278,40 грн. Таким чином, позивачу завдано значно більшу шкоду, яка на даний час необхідна для ремонту пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. Зазначає, що при зверненні до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» позивачу було повідомлено, що різниця вартості ремонту страхових виплат полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця ДТП. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що у даному випадку на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Разом з тим, представник позивача зазначає, що в даному випадку Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» помилково вказано стороною позивача як третя сторона. Оскільки саме Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» видало страхувальнику ОСОБА_2 поліс АР/7568655 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів та в подальшому виплатило позивачу страхове відшкодування, то саме це товариство повинно бути третьою особою у справі.

02.05.2023 року на адресу суду надійшло пояснення третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» щодо позову або відзиву, згідно якого зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 як власника автомобіля була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант», таким чином до участі у справі необхідно залучити саме Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант». Також зазначено, що виплата від Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» страхового відшкодування в сумі 11 610,94 грн., є явно занижена та приблизно складає лише вартість робіт та матеріалів з ПДВ, по акту виконаних робіт.

Позиція сторін справи:

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду клопотання, відповідно до якого позовну заяву підтримує, просить її задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, письмовий відзив надходив.

Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» в судове засідання не зявився. Подав до суду клопотання відповідно до якого просив суд провести розгляд справи без його участі .

Представник третьої особи Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Заяви та клопотання:

03 березня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

02 травня 2023 року представник Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» подав пояснення .

05 травня 2023 року представник позивача подав до суду клопотання про залучення третьої особи.

05 травня 2023 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив.

08 травня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про проведення засідання без участі.

19 травня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

01.08.2023 року представник Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» подав до суду заяву про розгляд справи без участі.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

20.01.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху.

10.04.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження .

10.08.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду до участі у справі залучено третю особу Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант».

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Як встановлено судом, 11.07.2022 р. о 19 год. 10 хв. у м. Ужгород, на пр.. Свободи, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 ,який керуючи автомобілем не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу марки «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 , належному ОСОБА_1 значних механічних пошкоджень.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 .

Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 15.08.2022 у справі №308/9524/22 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_2 , у вчиненні 11.07.2022 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує.

Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 механічних пошкоджень.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ТДВ «Експрес Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №211005608. Термін дії договору з 00:00 год. 22.09.2022 по 21.09.2023 року включно, що підтверджується полісом страхування №211005608

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №211005608 , автомобіль марки «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 був застрахований у ТДВ «Експрес Страхування».

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальностіТовариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/007568655.

Як встановлено судом, 03.08.2022 року позивачем ОСОБА_1 було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант».

Відповідно до Акту виконаних робіт № ЗН-0013643 від 07.10.2022 року приватним акціонерним товариством «Закарпаття-авто» було проведено ремонті роботи транспортного засобу «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 на суму 30 278,40 грн.

Згідно виписки АТТ КБ Приваттбанк з рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що Товариством з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» було відшкодовано позивачу ОСОБА_1 11 610,94 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ЗУ " Про страхування".

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування завданих збитків .

Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди.

Згідно з ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати.

На підставі ст. 29 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду у повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини.

У даному випадку судовим рішенням (постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП) встановлено вину відповідача в ДТП , і відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірних (винних) дій. Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку нема.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Разом з тим, як вставнолено судом, станом на момент вчинення ДТП відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» із визначенням ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну- 130 000, 00 грн. та за шкоду заподіяну життю і здоровю - 260 000,00 грн.

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами ст.12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З метою отримання страхового відшкодування, позивач ОСОБА_1 звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану внаслідок ДТП, яка мала місце 11.07.2022 року у м. Ужгород, на пр.. Свободи, 1, за участю застрахованого транспортного марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними доказами, які наявні у матеріалах справи.

За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» отримавши заяву позивача про виплату страхового відшкодування, здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 11 610,94 грн.

Разом з тим, як вставлено судом, позивач вказує на те, що розмір матеріального збитку завданого пошкодженням автомобіля становить 30 278 грн. 40 коп.

При цьому, на обґрунтування своїх вимог щодо визначення розміру завданої шкоди надала Акт виконаних робіт № ЗН-0013643 від 07.10.2022 року приватним акціонерним товариством «Закарпаття-авто», яким було проведено ремонті роботи транспортного засобу «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 на суму 30 278,40 грн. Тобто, вартість матеріального збитку заподіяного власнику вищевказаного транспортного засобу марки «Kia Sportage» номерний знак НОМЕР_2 , становить 30 278,40 грн.

Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки сума шкоди заподіяна майну становить 30 278,40 грн., з яких розмір сплаченого страхового відшкодування становить 11 610,94 грн., тому стягненню з відповідача , враховуючи положення Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає 18 667,46 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Водночас позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 18 692,46 грн., що є арифметично невірним розрахунком .

Розмір шкоди встановлений належними доказами, відповідачем не оспорений.

Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК та ч.1 ст.1166 ЦК України , ст. 1194 ЦК України сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, - у позивача виникло право вимагати від відповідача різниці між фактичним розміром завданої йому шкоди і страховою виплатою.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опаленик Михайло Юрійович до ОСОБА_2 , третя особа, Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» про стягнення коштів на відшкодування шкоди заподіяної майну в сумі 18 667,46 грн. підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 133 Цивільного процесуального кодексу Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістомстатті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до частин 4 та 5статті 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третястатті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомоюстатті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України`заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

Судом встановлено, що представником позивача у встановленому законом порядку та строк були надані документи на підтвердження понесених судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: засвідчена копія Договору про надання правової допомоги від 19.12.2022 року; Акт виконаних робіт від 28.12.2022 року до Договору про надання правової допомоги від 19.12.2022. Однак, суд зазначає, що позивачем не додано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суд наголошує на тому, що зазначені витрати, понесені позивачем мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 4.4 Договору про надання правової допомоги від 19.12.2022 року - оплата за даним договором здійснюється не пізніше 20-ти днів з моменту отримання клієнтом акту виконаних робіт та рахунку від адвокатського бюро. Як вбачається з Акту виконаних робіт від 28.12.2022 року до Договору про надання правової допомоги від 19.12.2022, такий був підписаний ОСОБА_1 28.12.2022 року.

Проте, позивачем не додано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 22, 1166 , 1167 , 1194 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 352-353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника - адвоката Опаленик Михайло Юрійович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє ссамостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 18 667,46 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят сім грн. 46 копійок).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого нею судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

Третя особа : Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. С.Бардери, 22, );

Третя особа : Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа - Гарант» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, );

Дата складання повного тексту судового рішення - 12.04.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца