Провадження №2/752/2095/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2 про забезпечення судових витрат у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2 про забезпечення судових витрат у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

Заява про забезпечення судових витрат обґрунтована тим, що позов має ознаки завідомо безпідставного, оскільки ОСОБА_3 щомісячно вимагає матеріального забезпечення для нього та його дружини в розмірі 20000 грн як аліментів, тобто позивач не ставить на меті перемоги у справі, а займається психоемоційним шантажем з метою вимагання коштів, для чого безпідставно подає безліч позовних заяв, зловживаючи правом на позов.

Також ОСОБА_3 не має зареєстрованого місця проживання на території України, а все майно, отримане від своїх дітей, він переписав на його нову дружину, для унеможливлення стягнення судових витрат.

На сьогоднішній день час позивача внесено до реєстру боржників, оскільки рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15.09.2023 не виконано, через відсутність коштів в боржника ( ОСОБА_3 )

Позивач вже подавав позов до суду з тим самим предметом, та з тих самих підставі у справі №752/6885/20, в якій постановою Київського апеляційного суду від 22.06.2022 відмолено у задоволенні позову.

Заявники зазначають, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 50000 грн відповідають фактично виконаній по даній справі роботі адвоката за договором про надання правової допомоги від 01.04.2021 №1020421, Додатковій угоді №15 від 25.12.2023, а факт надання правничої допомоги правничої допомоги адвокатом ОСОБА_2 підтверджується актом наданих послуг та платіжним дорученням.

Заявлені витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 в розмірі 50000 грн відповідають фактично виконаній по даній справі роботі адвоката за договором про надання правової допомоги від 05.03.2020 №1010520, Додатковій угоді №11 від 25.12.2023, а факт надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_2 підтверджується актом наданих послуг та платіжним дорученням.

Просили зобов`язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн та внести на депозитний рахунок суду грошову суму для можливого відшкодування майбутніх витрат третьої особи на стороні відповідача, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн

Розглянувши заяву, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

Згідно з пунктами 2, 4, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Суд може зобов`язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією.

Якщо клопотання заявили декілька учасників справи, необхідну грошову суму авансом у рівних частках сплачують відповідні учасники справи, а у випадках, коли відповідна процесуальна дія здійснюється з ініціативи суду, - сторони в рівних частках.

У разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення судових витрат або несплати у визначений судом строк відповідних сум авансом суд вправі відхилити клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів та ухвалити рішення на підставі інших поданих учасниками справи доказів або скасувати раніше постановлену ухвалу про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування доказів або огляд доказів за їх місцезнаходженням.

Як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

У разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

У випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково, в порядку, передбаченому статтями 141, 142 цього Кодексу. Невикористана частина внесеної позивачем суми повертається позивачу не пізніше п`яти днів з дня вирішення питань, зазначених у цій частині, про що суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що забезпечення судових витрат це є правом суду, а не обов`язком.

Також з урахуванням ч. 4 ст. 135 ЦПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 про забезпечення судових витрат, оскільки суд може за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу), а отже право звернення до суду з відповідною заявою має відповідач.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

У разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_1 про те, що позов має ознаки безпідставного, а позивач зловживає правом на позов, суд зазначає, що відповідно до чч. 1,2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зауважує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Суд вважає за неприпустиме надавати на цій стадії судового розгляду будь-які оцінки щодо поданих сторонами доказів та утримується від передчасних висновків щодо обґрунтованості позову та його правових підстав, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, їх належність, допустимість, достовірність оцінюється як кожний окремо, так і їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приймаючи рішення у нарадчій кімнаті.

Разом з тим, представником відповідача ОСОБА_1 не доведено, які саме необґрунтовані дії сторони позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяла сторона позивача недобросовісно; чи має сторона позивача на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача та третіх осіб; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не має зареєстрованого місця проживання на території України, суд зазначає, що заявником не надано достатніх та належних доказів того, що позивач не має зареєстрованого місця проживання на території України.

Суд зазначає, що у суду відсутній обов`язок та право збирати докази, а тому Витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не беретеся судом до уваги, оскільки він не містить ПІБ зареєстрованих осіб.

Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач немає майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові та доводів про незадовільний стан майновий стан позивача та наявність відкритих виконавчих проваджень суд зазначає, що наявність чи відсутність у власності позивача лише майна не може беззаперечно свідчити про відсутність у позивача можливості, у разі відмови у задоволенні позову, виконати судове рішення щодо сплати витрат на правничу професійну допомогу.

Наявність інших виконавчих проваджень, в яких позивач є боржником, не можуть беззаперечно свідчити про відсутність у позивача можливості у разі відмови у задоволенні позову виконати судове рішення щодо сплати витрат на правничу професійну допомогу.

Витрати на професійну правничу допомогу можуть бути відшкодовані не тільки за рахунок реалізації майна, а коштами позивача.

При цьому, слід врахувати, що проведений представником відповідача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн на цій стадії судового розгляду справи є попереднім.

Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач вже звертався до суду з тим самим предметом та з тих самих підстав, суд зазначає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Зі змісту рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.04.2021 та Постанови Київського апеляційного суду від 22.06.2022 судом встановлено, що у цивільній справі №752/6885/20 позивачами були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , натомість у цивільній справі №752/21723/23, в межах якого подано заяву про забезпечення судових витрат, позивачем є ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Отже, судом не приймаються до уваги доводи заявника в цій частині.

З огляду на аналіз вказаних норм процесуального закону, надану судом оцінку доводів заяви, заявниками не доведено наявність визначених ст. 135 ЦПК України підстав для забезпечення судових витрат, у тому числі, що позов має ознаки зловживання правом, або безпідставності, що позивач має незадовільний майновий стан, який у разі відмови у задоволенні позову та стягнення з позивача судових витрат стане перепоною у виконанні позивачем виконання рішення в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Суд констатує, що заявниками не доведено та судом не встановлено наявність жодної із підстав, визначених ч.4 ст.135 ЦПК України, які є необхідними для забезпечення судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи.

Крім того, суд зауважує, що забезпечення судових витрат - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті ухвалення судом рішення не на користь позивача. Забезпечення судових витрат застосовується для забезпечення можливого, а не фактичного відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу за час розгляду справи по суті.

Виходячи з наведеного вище, суд не знаходить правових і фактичних підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2 про забезпечення судових витрат, а відтак заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 135, 259-261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2 про забезпечення судових витрат - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала складена 03.07.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова