УХВАЛА

09 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 537/985/17

провадження № 61-3651ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року, додаткове рішення Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 537/985/17, виданий 03 жовтня 2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2006 року № 0 у розмірі 792 384,25 грн, яка складається з тіла кредиту - 299 274,98 грн, відсотків - 390 551,98 грн, пені - 102 557,29 грн, у зв`язку з тим, що існує виконавчий лист за одним і тим же кредитним договором від 22 серпня 2006 року № 0 у справі № 2-940/2008 та з підстав подвійного стягнення.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 537/985/17.

15 серпня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Депт Фінанс») звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, просило:

1) визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів розміру витрат, які ТОВ «ФК «Депт Фінанс» сплатило або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

2) поновити пропущений строк для подання доказів розміру витрат, які ТОВ «ФК «Депт Фінанс» сплатило або має сплатити у зв`язку з розгляду справи;

3) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу та поштові витрати, у розмірі 29 973,20 грн.

Щодо оскарження ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року поновлено ТОВ «ФК «Депт Фінанс» строк для подання доказів про розмір витрат, які сторона оплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Заяву ТОВ «ФК «Депт Фінанс» про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Депт Фінанс» задоволено частково.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року змінено, збільшено розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» з 1 000,00 грн до 10 000,00 грн.

У березні 2024 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року, додаткове рішення Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити в частині оскарження ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року з таких підстав.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали про визначення розміру судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

В ухвалі від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20, провадження № 14-183цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат (пункт 18); оскільки ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку і постанову апеляційного суду про залишення без змін вказаної ухвали суду першої інстанції (пункт 25); з огляду на викладені у цій ухвалі висновки про неможливість оскарження у касаційному порядку як ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат після її перегляду в апеляційному порядку, так і відповідної постанови апеляційного суду, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційне провадження необхідно закрити (пункт 37).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, ухвала суду першої інстанції про визначення розміру судових витрат у справі та постанова суду апеляційної інстанції, постановлена за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Депт Фінанс» в частині оскарження ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року необхідно відмовити.

Щодо оскарження додаткового рішення Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року

19 лютого 2024 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на адресу Полтавського апеляційного суду направив заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36 232,80 грн, понесених заявником при розгляді цієї справи у Полтавському апеляційному суді.

Додатковим рішенням Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року заяву ТОВ «ФК «Депт Фінанс» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухваливши додаткове рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що адвокатом Яцком В. В. надавалася правова допомога ТОВ «ФК «Депт Фінанс» в суді апеляційної інстанції, що підтверджується:

- договором про надання юридичних послуг та правової допомоги від 12 лютого 2019 року, укладеним між ТОВ «ФК «Депт Фінанс» та адвокатом Яцком В. В.;

- актом наданих послуг від 19 лютого 2024 року до договору про надання юридичних послуг та правової допомоги від 12 лютого 2019 року № б/н;

- розрахунком та детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання юридичних послуг та правової допомоги від 12 лютого 2019 року № б/н.

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що представник відповідача (боржника) подала заперечення щодо задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема, посилаючись на фактичність таких витрат.

Суд апеляційної інстанції оцінив наданий адвокатом акт надання послуг правової допомоги, та критично сприйняв інформацію щодо виконання адвокатом робіт у період з 30 серпня 2023 року до 04 грудня 2023 року, оскільки до суду апеляційної інстанції адвокат Яцко В. В. звернувся 05 грудня 2023 року, та зазначив, що витрати до моменту подання апеляційної скарги не стосуються розгляду справи в Полтавському апеляційному суді, а тому суд апеляційної інстанції не взяв їх до уваги.

Крім того, заявлену до стягнення суму гонорару у розмірі 36 232,80 грн суд апеляційної інстанцій вважав непропорційною порівняно з предметом спору, що розглядався.

Суд апеляційної інстанції визначив, що сума у розмірі 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу є розумною та справедливою про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Депт Фінанс» за надану правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі в частині оскарження додаткового рішення заявник зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції не є достатньо мотивованим у визначенні розміру стягнених витрат на правову допомогу адвоката та суд апеляційної інстанції за своєю ініціативою зменшив їх заявлений розмір.

У відкритті провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд апеляційної інстанції встановив, що адвокат Яцко В. В. надав докази, що підтверджують надання правової допомоги ТОВ «ФК «Депт Фінанс».

Верховний Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо стягнення коштів у розмірі 5 000,00 грн, вважає їх розумним та достатнім.

Доводи заявника, що рішення суду апеляційної інстанції не є достатньо мотивованим у визначенні розміру стягнених витрат на правову допомогу адвоката та суд апеляційної інстанції за своєю ініціативою зменшив їх заявлений розмір, є необґрунтованими та спростовуються встановленими обставинами справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження додаткового рішення суду апеляційної інстанції необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскарженого судового рішення, а є незгодою заявника з його змістом.

Керуючись частиною першою статті 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2023 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року, додаткове рішення Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська