П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 761/31306/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/4615/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Матвєєвої Ю.О 01 листопада 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 03 листопада 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДептФінанс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, додаткової угоди та акту прийому-передачі,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому, із врахуванням зміни предмету позову просила визнати недійсним договір №308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 квітня 2019 року, Додаткову угоду від 23 квітня 2019 року № 1 до договору № 308, акт прийому-передачі № 3.1 від 23 квітня 2019 року до договору № 308 про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року, укладені між АТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» /т.1 а.с.1-10, т.2 а.с.7-8/.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року з неї на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» було стягнуто заборгованість в загальній сумі 648913,62 доларів США, на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист. АТ «Брокбізнесбанк» був ліквідований, про що 15 жовтня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи. Однак, як стало відомо, 15 квітня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» та АТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № 308, за яким відступлено право вимоги за кредитним договором № 07Ф-296 від 27 грудня 2007 року, який було укладено між позивачкою та АТ «Брокбізнесбанк». Позивач вважає, що уповноважені особи як Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так і ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» не мали права підписувати вказаний договір. Крім того вказує, що вказаний договір є фактично договором факторингу, оскільки його предметом є грошові вимоги до боржника, а сам договір є платним, отже ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій, потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, а ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» таку ліцензію не отримувало.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДептФінанс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, додаткової угоди та акту прийому-передачі - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було наведено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги є недійсним, а інші вимоги позивача є похідними і взаємопов'язані з вимогою про визнання недійсним договору про відступлення, у зв`язку з чим суд відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Не погодилась з рішенням суду позивач, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач вказує, що відсутність у ФГВФО первинних документів ліквідованого АТ «Брокбізнесбанк» щодо позивача та неправдива відповідь щодо їх передачі на архівне зберігання до Національного банку України є самостійними підставами, якими позивач обґрунтовувала свою заяву. А тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування єдиного примірника оригіналів документів, що визнаються недійсними та проведення їхньої експертизи в справі, де справжність таких документів і є предметом доказування є свідомим ігноруванням судом першої інстанції своїх обов`язків по сприянню позивачу в реалізації її права на справедливий суд. Звертає увагу, що суд без витребування оригіналів оспорюваних документів та відсутності експертизи, яка б могла надати відповідь про їх справжність чи підробку, встановив дійсність таких документів на момент їх вчинення.

Також поза увагою суду залишилась та обставина, що з заявою про реструктуризацію позивач зверталась до виявлених обставин фальшування додаткової угоди №1 від 23 квітня 2019 року та Акту прийому передачі №3, тобто перед 11 червня 2021 року.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ДептФінанс» вказує на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. За таких обставин, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бойков О.С., який приймав участь в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скарги та просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ТОВ «ДептФінанс» - адвокат Гончаренко С.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи обставини належного повідомлення всіх учасників справи, колегія суддів, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №07Ф-296, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США на строк до 27 грудня 2017 року на умовах повернення згідно з графіком, наведеним у Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору /т.1 а.с.13-14/.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року у справі №758/9149/13-ц задоволено позов ПАТ «Брокбізнесбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в загальній сумі 648913 (шістсот сорок вісім тисяч дев`ятсот тринадцять) доларів 62 центи США, що по курсу НБУ станом на 21 березня 2013 року становить 5186766 (п`ять мільйонів сто вісімдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 56 копійок, та 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня судового збору /т.1 а.с.31-32/.

В мотивувальній частині вказаного рішення суду встановлені обставини укладення 26 грудня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 07Ф-296, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США на строк до 27 грудня 2017 року на умовах повернення зі сплатою 12% річних за користування кредитом. До вказаного договору сторонами 30 листопада 2009 року була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №07Ф-296 від 26 грудня 2007 року, за умовами якої сторони погодили реструктуризацію кредитної заборгованості та погашення прострочених відсотків до 01 травня 2010 року без застосування штрафних санкцій, а також погоджено і підписано графік погашення кредитної заборгованості в додатку №2. А 06 січня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору №07Ф-296 від 26 грудня 2007 року, за умовами якої строк сплати заборгованості за кредитним договором продовжено до 15 січня 2010 року. Також судом встановлені обставини виконання банком свої зобов`язання за договором та порушення ОСОБА_1 умов договору, в результаті чого виникла заборгованість.

На виконання вищевказаного заочного рішення 10 грудня 2014 року був виданий виконавчий лист та 21 січня 2015 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Новак Г.М. було відкрито виконавче провадження № 46076262, яке станом на 02 червня 2021 року тривало /т.1 а.с.33-37,59-66/. Однак, 27 серпня 2021 року старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Амборським А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46076262 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з припиненням ПАТ «Брокбізнесбанк», а виконавчий лист повернуто до суду. Вказані обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 758/9149/13-ц.

Постановою Правління НБУ від 10 червня 2014 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Брокбізнесбанк» /т.2 а.с.21/.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» з 11 червня 2014 року та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію /т.2 а.с.22-23/.

Рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 року № 103, від 02 червня 2016 року № 896, від 07 червня 2018 року № 1587, були продовжені строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» /т.2 а.с.24,25,27-28/.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31 травня 2016 року № 2227 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» - Міхно С.С. /т.2 а.с.26/.

Згідно з Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-02-27-000125-b 22 березня 2019 року відбувся електронний аукціон власника активів ПАТ «Брокбізнесбанк», назва активів - пул активів, який складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, основних засобів, нерухомого майна, автотранспорту, векселя та майнових прав, які випливають з векселів, дебіторської заборгованості та майнових прав за дебіторською заборгованістю. Аукціон проводився Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 388 від 24 березня 2016 року /т.1 а.с.15-17/.

15 квітня 2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» Міхно С.С. та ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» за результатом відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2019-02-27-000125-b від 22 березня 2019 року, укладено договір №308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним портфелем у кількості 725 кредитних договорів.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні йому, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників /т.1 а.с.15-21/.

В цей же день підписано додаток №1 до договору №308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 квітня 2019 року, в якому зазначено реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, а саме у пункті 708 боржником значиться ОСОБА_1 за кредитним договором № 07Ф-296 від 27 грудня 2007 року /т.1 а.с.22-24/.

15 квітня 2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» Міхно С.С. та ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» підписали Акт прийому-передачі №3 до Договору №308 від 15 квітня 2019 року, згідно з яким новому кредитору були передані кредитні справи і зокрема справа ОСОБА_1 за кредитним договором № 07Ф-296 від 27 грудня 2007 року /т.1 а.с.25/.

23 квітня 2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» укладено додаткову угоду №1 до договору №308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 квітня 2019 року, згідно якої внесено зміни в додаток № 1 до цього договору з метою усунення допущених технічних описок, зокрема, щодо дати кредитного договору № 07Ф-296 та зазначено правильну дату цього договору - 26 грудня 2007 року. На підтвердження цих обставин ПАТ «Брокбізнесбанк» також була видана довідка б/н від 23 квітня 2019 року /т.1 а.с.105-106, т.2 а.с.31-33 /.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у справі № 758/9149/13-ц було відмовлено в заміні сторони виконавчого провадження на ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс». Ухвала суду мотивована тим, що вимоги заявника не відповідали заочному рішенню Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року, а саме щодо дати укладення договору /т.1 а.с.39-40/.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року у справі №758/9149/13-ц сторону стягувача у виконавчому листі № 758/9149/13-ц від 10 грудня 2014 року до відкриття виконавчого провадження замість ПАТ «Брокбізнесбанк» замінено на ТОВ «ФК «Депт Фінанс». Видано ТОВ «ФК «Депт Фінанс» виконавчий лист № 758/9149/13-ц від 10 грудня 2014 року. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок укладення договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги заявник став правонаступником стягувача (новим кредитором) та набув прав вимоги до боржника за кредитним договором № 07Ф-296 від 26 грудня 2007 року, тому є підстави для заміни сторони у виконавчому листі, виданого на примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили і не виконане боржником /т.2 а.с.71-74/.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року вказана ухвала Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року у справі №758/9149/13-ц - залишена без змін. В мотивувальній частині постанови апеляційного суду вказано на те, що замінюючи сторону у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником, суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтовано виходив з того, що ТОВ «ФК «ДептФінанс» на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги є правонаступником і отримало всі права та обов'язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження /т.2 а.с.75-85/.

Постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року залишено без змін /т.2 а.с.86-94/.

Матеріали справи містять ряд звернень позивача ОСОБА_1 до відповідача, серед яких вбачається звернення від 07 травня 2021 року про проведення реструктуризації зобов`язань щодо споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті /т.2 а.с.58-68/.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у листах від 26 травня 2021 року, від 11 серпня 2021 року повідомляв позивача про те, що АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання документи банку /т.1 а.с.42/ Натомість НБУ в листі від 20 січня 2022 року вказав на те, що зазначені документи не передавались /т.1 а.с.164/.

Національний Банк України в листі від 17 серпня 2021 року повідомив позивача про те, що ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» не видавались генеральні та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій. Разом з цим заначено, що з 07 лютого 2019 року такі ліцензії Національним банком України не видаються /т.1 а.с.44/.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого та ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» 15 березня 2016 року /т.1 а.с.104, т.2 а.с.29-30/. Однак в листі НБУ від 14 травня 2021 року вказано на те, що станом на 13 травня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» виключено з Державного реєстру фінансових установ та до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, а тому його діяльність не підлягає регулюванню НБУ/т.1 а.с.141/.

18 жовтня 2023 року судом першої інстанції у цій справі постановлені ухвали, якими залишені без задоволення клопотання позивача про витребування доказів, а саме оскаржуваних договорів, акту прийому-передачі, довідки про призначення експертизи давності цих документів, з огляду на предмет та підстави позову /т.2 а.с.129,130/.

Згідно ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 вказала на основні ознаки договору відступлення права вимоги та договору факторингу.

Так, договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.

Велика Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 вказала, що суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19, від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

Окрім зазначеного, слід звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 638/18879/18 зазначив, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії.

На вказаних позиціях гуртуються і інші постанови Верховного Суду, зокрема, постанова від 27 грудня 2023 року у справі № 731/498/20, від 17 квітня 2024 року у справі № 761/20966/19 та ін.

З наведених обставин справи вбачається, що 15 квітня 2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» Міхно С.С. та ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» за результатом відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2019-02-27-000125-b від 22 березня 2019 року, укладено договір № 308 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним портфелем, у тому числі за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 07Ф-296, про який зазначено у додатку № 1 до договору (з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 23 квітня 2019 року),

Тобто договори було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів банку, який ліквідується.

Таким чином, за результатами електронних торгів з продажу активів банку, який ліквідується, ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» набуло право вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів і не набуло права здійснювати фінансові операції щодо боржника.

Слід зазначити, що сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, сторонами якої можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи.

Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за його ознаками є договором, за яким у зобов`язанні за кредитним договором АТ «Брокбізнесбанк» замінено на нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс». Отже, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу, такий договір по своїй суті є договором відступлення права вимоги (цесії).

Договір відступлення прав вимоги не містить умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором у розпорядження кредитору за плату, тобто його умови не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за цим правочином не є відносинами у сфері факторингу. Зазначений правочин за своєю правовою природою є договором відступлення прав вимоги, укладення якого врегульовано статтями 512-519 ЦК України, суб`єктний склад на укладення якого не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, а тому для його укладення не вимагається наявність у ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс», як нового кредитора, ліцензії на право здійснення фінансових послуг факторингу.

Крім того, стаття 516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. А порядок дій боржника у разі, коли змінився кредитор, а боржник не вважає таку заміну правомірною, і перелік способів захисту прав чітко передбачені законом (статті 516-519 ЦК України).

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що 07 травня 2021 року ОСОБА_1 зверталась до ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс» про проведення реструктуризації зобов`язань щодо споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті, що, на думку суду, свідчить про визнання позивачкою новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «ДептФінанс».

В доводах апеляційної скарги позивач заперечує проти вказаного висновку суду, вказуючи на те, що ці дії були вчинені нею до виявлення обставин фальшування договорів. Проте, обставини фальсифікації не є доведеними в ході розгляду справи. Матеріали справи містять протокол електронного аукціону, за яким аукціон відбувся і його переможцем визначено ТОВ «ФК «ДептФінанс», самі торги не оспорюються в межах даної справи. Оспорюваний договір укладений за результатами проведених торгів, матеріали справи містять належним чином завірені копії договору, додатків до нього та акту прийому-передачі. Факт укладення підтверджено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, і ці обставини були встановлені судами при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому листі. Тому у суду відсутні підстави для сумнівів щодо наявності цих договорів та/або неналежності наданих копій. У зв`язку з цим, апеляційний суд не вбачає порушень норм процесуального права при вирішенні судом першої інстанції клопотання позивача про витребування оригіналів цих документів. При цьому слід погодитись з висновком суду про те, що вказане не є необхідним з урахуванням предмету спору, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач вказувала на те, що ці договори та акт не існують, а заява про зміну предмету позову не містить змін в цій частині, а твердження про фальсифікацію щодо дати формування цих документів були висловлені в поясненнях, що не є заявою про зміну предмету позову. Тому і правових підстав для призначення у справі експертизи щодо дати виготовлення оспорюваних документів не вбачається, як то вірно визначив суд першої інстанції.

Слід звернути увагу на те, що матеріали справи не містять даних щодо виконання позивачем взятих на себе кредитних зобов`язань та щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Установивши, що позивач не довела, що оспорюваний нею правочин укладений із порушенням вимог закону та її прав, а також не довела наявність обставин, які відповідно до положень статей 203 та 215 ЦК України є підставами для визнання його недійсними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вказані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана вірна оцінка. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір про відступлення прав вимоги від 15 квітня 2019 року № 308 не є договором факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка особа.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду в частині вирішення спірних правовідносин по суті відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги по суті спірних правовідносин та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 травня 2024 року.