КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6185/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Київ

Справа № 754/2697/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Сенюти В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 , позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на 1/5 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та 1/5 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 , 1936 року народження. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- земельна ділянка, площею 3,310 га, яка розташована на території Козельненської сільської ради Сумської області, в тому числі: рілля - 3,106 га кадастровий номер :05:006:0018 та кормові угіддя - 0,203 га кадастровий номер :05:006:0088, належна спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IIІ-СМ № 038008 від 30.10.2000 року;

- 1/5 частка однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 33,70 кв.м., житловою - 18,00 кв.м, належна спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.07.2005 року, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, право власності зареєстроване 02.08.2005 року за № 320;

- 1/5 частка трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 90,30 кв. м., житловою - 46,70 кв. м., належна спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 08.02.2008 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, право власності зареєстроване 15.02.2008 року за № 45418.

Після спливу 6 місячного терміну з дня смерті матері ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину на землю. Оскільки позивач до нотаріуса встановлений строк заяву не подала, а відтак на даний час виник спір щодо розподілу спадкового майна. При цьому, позивач вважає, що прийняла спадщину після смерті матері, як спадкоємиця 1 черги в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а відповідач прийняла спадщину після смерті матері в порядку ст. 1269 ЦК України. Позивач вважає недоцільним здійснювати поділ майна на частки, оскільки має намір продовжувати користуватися квартирами, в одній з яких вона проживає, а відповідач проживає в с. Горькове Сумської області, де знаходиться спадкова земельна ділянка.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що судом проігноровано та не надано жодної оцінки відповіді райдержадміністрації про реєстрацію місця проживання матері разом з позивачем в АДРЕСА_3 з 17 квітня 2008 року до 03 листопада 2016 року, коли була знята з реєстрації. В селі Хорол ОСОБА_3 лише померла, тому це село і вказано місцем смерті у свідоцтві. Оскільки мати не реєструвала місце свого проживання в с. Хорол, то відсутні підстави вважати, що дане село було місцем її постійного проживання. Крім того, відповідач визнала позов, подавши відповідну заяву до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату , час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому судом відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України визнано за можливе розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.7).

У зв`язку із реєстрацією шлюбу 30 грудня 1983 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

У зв`язку із реєстрацією шлюбу 09 червня 1990 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.10).

Отже, із матеріалів справи вбачається, що сторони є рідними сестрами.

Мати сторін ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 08 лютого 2008 року, виданого на підставі наказу Головного житлового забезпечення від 01 лютого 2008 року № 186-С/КІ, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 в рівних частках (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 11 липня 2005 року, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.17).

З копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулася лише відповідач ОСОБА_2 (а.с.56).

19 грудня 2012 року державним нотаріусом Недригайлівської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, площею 3,310 га, яка розташована на території Козельненської сільської ради Сумської області, в тому числі: рілля - 3,106 га кадастровий номер :05:006:0018 та кормові угіддя - 0,203 га кадастровий номер :05:006:0088.

Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Козельненської сільської ради Недригайлівського району, ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживала в селі Хорол Недригайлівського району Сумської області. Спадкоємцем на все майно після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, інших спадкоємців немає, заповіт не посвідчувався (а.с.62).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та відсутня заява позивачки про прийняття спадщини, а тому позивач ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті ОСОБА_3 . Вимогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач у позовній заяві не ставить. Оскільки позивач є такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , підстав для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 немає.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, проте вважає помилковими наведені судом підстави для відмови у позові.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України ( у редакції на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 ) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця .

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У постановах Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 523/6368/16-ц зазначено, що зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19) дійшов висновку про те, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених в аб.2 п.23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття у спадщину нерухомого майна - 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 , у передбачений законом України строк, а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що до нотаріуса не зверталась, оскільки згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивач постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_3 , то позивач вважає, що спадщину вона прийняла в порядку ч. 3 ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до п. 3.19, 3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до п. 4.10. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 та Витягу з реєстру Київської територіальної громади від 10.02.2023 року, з 17 квітня 2008 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ( а.с. 4-5).

Відповідно до повідомлення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , з 17 квітня 2008 року по 03 листопада 2016 року, знята з реєстраційного обліку по смерті ( а.с. 12).

Таким чином, у позивача ОСОБА_1 наявні документи, визначені п. 3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, а також доказів на підтвердження відмови нотаріуса у вчиненні зазначеної нотаріальної дії.

Встановивши, що позивач в установленому законом порядку не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на відповідне майно, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, оскільки такий позов є передчасним.

Таким чином, враховуючи, що підставою для відмови у даному позові є та обставина, що позивач не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, за наявності у неї документів про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем, категоричний висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , також є передчасним.

Посилання позивача у позовній заяві про те, що між сторонами виник спір щодо часток у спадковому майні не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Пунктом 4.8 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці можуть за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, або за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Таким чином, взаємовиключні доводи позивача про те, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна та що відповідач визнала позов, подавши відповідну заяву до суду, не свідчать про відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, тоді як даних про звернення позивача за отриманням свідоцтва у порядку, передбаченому законом, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, проте таких висновків зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити оскаржуване рішення в мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.