Справа № 127/6664/14-ц
Провадження № 22-ц/801/2824/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач :Матківська М. В.
УХВАЛА

27 грудня 2024 рокуСправа № 127/6664/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , особи, дії (рішення) яких оскаржуються - начальник Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Шуляк Володимир Олександрович, заступник начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Нагорний Денис Володимирович, заінтересовані особи Акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та скасування постанов,

встановив:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року у цивільній справі № 127/6664/14-ц.

В апеляційній скарзі боржник просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки повний текст ухвали представник ОСОБА_1 адвокат Сташко П. М. отримав 07 грудня 2024 року, а тому перебіг п`ятнадцятиденного строку з моменту отримання оскаржуваної ухвали припадає на 22 грудня 2024 року, який є вихідним днем, отже останнім днем для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду є 23 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив 02 грудня 2024 року. При цьому текст ухвали «Надіслано для оприлюднення: 06.12.2024. Зареєстровано: 07.12.2024. Забезпечено надання загального доступу: 09.12.2024».

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Сташко П. С. копію оскаржуваної ухвали суду отримав у своєму електронному кабінеті в системі «Електронний суд» 07 грудня 2024 року о 04:42 год, про що свідчить наданий ним до апеляційної скарги витяг картки руху документу.

Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 22 грудня 2024 року, про що свідчить відбиток штампу поштового відділення.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року.

Разом з тим, дослідивши матеріали апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без руху за таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_1 не додала до апеляційної скарги документ про сплату судового збору чи документи, які підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на п. 19 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» де вказано, що судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Такі посилання не вказують на підстави, за яких боржника ОСОБА_1 може бути звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, з огляду на таке.

Виконавче провадження за своєю суттю є завершальною стадією судового провадження у конкретній справі (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Окреме провадження за скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця не відкривається.

Судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом у юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення; держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дасть змогу особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси (абзаци третій, четвертий підпункту 6.2 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 2-р(II)/2023).

ЄСПЛ у рішенні від 28 листопада 2006 року у справі «Apostol v. Georgia» (заява №40765/02) наголосив, що «наявність остаточного та такого, що підлягає примусовому виконанню, судового рішення на користь заявника, яке набрало законної сили, навпаки, свідчить про те, що його судовий спір був обґрунтованим. Отже, покладення обов`язку сплатити витрати для того, щоб це рішення було виконано, є обмеженням суто фінансового характеру і тому вимагає особливо ретельної перевірки з погляду інтересів правосуддя» (§ 60); «виконання обов`язку щодо забезпечення дійових прав за пунктом 1 статті 6 Конвенції не означає лише брак утручання, але може вимагати від держави вжиття різних форм позитивних дій. Суд вважає, що, перекладаючи на заявника відповідальність за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження, держава намагалася уникнути свого позитивного обов`язку організувати систему виконання судових рішень, яка була б дійовою як відповідно до приписів права, так і на практиці» (§ 64).

Підсумовуючи наведене, слід зробити висновок що, заявники, які є стягувачами у виконавчому провадженні, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, не повинні сплачувати судовий збір як за подання скарги до суду першої інстанції, так і на наступних стадіях судового процесу (за подання апеляційної і касаційної скарг), оскільки така особа, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, винесену за наслідками розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, намагається насамперед усунути наслідки порушення її прав, спричинені невиконанням судового рішення, прийнятого у провадженні, де стягувач вже сплачував судові витрати відповідно до законодавства, а покладення на таку особу обов`язку зі сплати судового збору не буде відповідати меті правосуддя - захисту прав і свобод.

За таких обставин, не підлягає застосуванню до апеляційної скарги стягувача наслідків, встановлених частиною другою статті 357 ЦПК України, за відсутності законодавчо встановленого обов`язку сплати судового збору за подання апеляційної скарги стягувачем на ухвалу суду першої інстанції, прийняту за наслідком розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 1423/19804/2012.

Враховуючи, що згідно з приписами Закону, розгляд апеляційної і касаційної скари на ухвалу суду за наслідками розгляду скарги, поданої відповідно до статті 447 ЦПК України, пов`язаний із потребою сплати особою судового збору, Конституційний Суд України констатує, що має місце необґрунтоване втручання в право стягувача на доступ до суду, оскільки особі, яка сплатила судовий збір за подання до суду позовної заяви й отримала доступ до суду та домоглася ухвалення на її користь обов`язкового судового рішення, доводиться додатково (повторно) сплатити судовий збір за здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Наведене свідчить про те, що держава не створила належних юридичних механізмів реалізації права на доступ до суду, а також про брак реального судового контролю на стадії виконання судового рішення, оскільки має місце ускладнення практичної реалізації особою (стягувачем у виконавчому провадженні) її права на доступ до суду, що є порушенням конституційних засад судочинства та принципів цивільного процесуального права.

З огляду на наведене, ураховуючи те, що особа, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, намагається насамперед усунути наслідки порушення її прав, спричинені невиконанням судового рішення, Конституційний Суд України зазначає, що законодавець не діяв відповідно до принципів справедливості, розумності, пропорційності, забезпечення балансу між інтересами держави в стягненні судового збору та інтересами особи щодо доступу до суду та виконання судового рішення, а також не забезпечив доконечної мети чинення правосуддя - захисту прав і свобод.

Дане узгоджується з висновком, викладеним в ухвалі Другого сенату Конституційного Суду України у справі № 3-187/2023(351/23) від 13 травня 2024 року.

Матеріали апеляційної скарги не свідчать про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом оскарження, а саме позивачем (стягувачем) по справі.

Тому посилання скаржника на вимоги п. 19 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду на загальних підставах.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою встановлено ставку судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна скарга подається до суду, що на день подання апеляційної скарги становить 605,60 грн.

Судовий збір в сумі 605,60 грн. скаржнику ОСОБА_1 слід сплатити за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у Він.обл./м. Вінниця/22030101; код отримувача за ; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0002856; код класифікації доходу бюджету: 22030101.

Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України, у разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (дата оскарження) по справі ______ (номер справи), Вінницький апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

За наведених обставин, оскільки апеляційна скарга не оплачена судовим збором, відповідно до ст. 357 ЦПК України до неї слід застосувати правила ст. 185 ЦПК України, залишивши скаргу без руху.

Боржнику ОСОБА_1 слід подати до апеляційного суду оригінал документа про сплату судового збору.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року залишити без руху.

Надати боржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншому випадку скарга буде вважатися неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. В. Матківська