Провадження № 2/357/4295/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтерех якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АК № 752910, виданий 30.03.2011 року, видавник: районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером № :03:006:0032; земельна ділянка з кадастровим номером № :03:006:0033. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак довідалась про те, що на усе майно, належне на праві власності ОСОБА_4 накладено арешт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на усе майно, належне на праві власності ОСОБА_4 накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження районного відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ, серія та номер: АК № 752910. Батько позивача - ОСОБА_4 , являвся боржником за двома виконавчим провадженнями, які було відкрито: за виконавчим листом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-10126 від 24.01.2008 року, про стягнення на користь ОСОБА_2 залишку заборгованості по аліментах в розмірі 600,00 грн. (ВП було закінчено, згідно п.10 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»); за виконавчим листом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-12934 від 09.03.2011 року, про стягнення на користь ОСОБА_2 коштів у сумі - 3578,00 грн. (ВП було закрито, згідно з п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження»). Позивач зазначає, що вказані кошти були сплачені батьком, однак боржник та стягувач не повідомили про це районний відділ ДВС. Позивач, як спадкоємець після померлого ОСОБА_4 , позбавлена можливості оформити спадкові права, а тому просить суд скасувати обтяження у вигляді арешту.

Ухвалою судді від 07.08.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків (а.с. 41-42).

09.08.2024 представник позивача ОСОБА_3 подав уточнену позовну заяву (а.с. 44-50).

Ухвалою судді від 14.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 51-52).

Позивач в судове засідання не з`явилась, 18.09.2024 представник позивача адвокат Діденко О.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив судовий збір залишити за позивачем.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, 18.09.2024 ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, а також повідомила, що за виконавчими провадженнями, відкритими на підставі виконавчих листів № 2-12934 від 09.03.2011, № 2-10126 від 24.01.2008 року, вона, як стягувач, претензій не має, боргові зобов`язання відсутні.

Третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання свого представника не направили, 18.09.2024 на електронну адресу суду направили відзив на позовну заяву, в якому вказали, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень судів, на сьогоднішній день неможливо встановити приналежність постанов про арешт майна боржника від 30.03.2011 до відповідних виконавчих проваджень. Також зазначили, що перелік виконавчих проваджень, сформований в АСВП відносно боржника не є вичерпним, оскільки автоматизована система почала функціонувати у 2007 році, а паперові носії та матеріали виконавчих проваджень знищуються після закінчення встановлених термінів зберігання, а тому неможливо однозначно стверджувати про відсутність у боржника будь-яких інших невиконаних виконавчих документів. Просили розгляд справи здійснювати за відсутності представника відділу, на розсуд суду.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ), актовий запис № 805 (а.с. 22).

Встановлено, що ОСОБА_5 , являється донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.11.1989 року відділом ЗАГС Хамзинського району м. Ташкент, актовий запис № 3617 (а.с. 16).

Встановлено, що ОСОБА_5 06.10.2012 уклала шлюб з ОСОБА_6 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 17).

Встановлено, що приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Деруном А.А. заведена спадкова справа № 19/2023 щодо майна померлого ОСОБА_4 (а.с. 24).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Деруна А.А. за вих. № 425/02-14 від 20.06.2024, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 23).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , зареєстровано обтяження: 4785326; дата та час державної реєстрації: 17.06.2011 12:39:28; державний реєстратор: Руденко Надія Петрівна, Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, Білоцерківський районний нотаріальний округ, Київська область; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АК № 752910, виданий 30.03.2011 року, видавник: районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 11182863 від 25.02.2014 16:01:32, ОСОБА_8 , Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, Білоцерківський районний нотаріальний округ, Київська область; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4 ; відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11298075, 17.06.2011 12:39:28, опис предмета обтяження: все майно, належне на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 25).

Згідно відповіді Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) за вих.№ 29241533 від 11.06.2024 року на заяву ОСОБА_1 , перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у відділі на примусовому виконанні перебували наступні виконавчі провадження:

- виконавчий лист № 2-12934 від 09.03.2011, виданий Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі - 3578,00 грн. (ВП було закрито, згідно з п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- виконавчий лист № 2-10126 від 24.01.2008, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 600,00 грн. (ВП було закінчено, згідно п.10 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Вказані виконавчі провадження знищені за закінченням терміну зберігання (а.с. 26-27).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. (Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі № 554/5912/19-д провадження № 61-12594св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч. 4, ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, державний виконавець не має підстав самостійно зняти арешт з майна, який накладений за постановою ДВС, / номер запису про обтяження № 4785326, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АК № 752910, виданий 30.03.2011 року, видавник: районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ /, оскільки на примусовому виконанні виконавчих листів про стягнення коштів з ОСОБА_4 не перебуває, а також у зв`язку із неможливістю однозначного встановлення приналежності постанови про арешт майна боржника до відповідних виконавчих проваджень.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як було встановлено судом, арешт на все майно ОСОБА_4 було накладено згідно постанови ДВС серія та номер АК № 752910 від 30.03.2011. Стягувачем за виконавчими провадженнями, в яких ОСОБА_4 був боржником, була ОСОБА_2 , яка стверджує, що кошти були повернуті, жодних претензій до боржника не має.

Наведені обставини свідчать, про відсутність правових підстав у відділу ДВС зберігати накладений ним арешт на майно, в силу неможливості виконавчого органу надати ВП чи виконавчий документ за яким відповідний арешт було застосовано, більш того, через неможливість цього органу конкретизувати виконавче провадження, в рамках якого він був накладений. А також, існування арешту майна порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано, відсутнє.

Разом з тим, згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили (є редакції Закону № 2518-ІХ від 15.08.2022). Тому належним способом захисту прав позивача є припинення обтяження речового права на нерухоме майно.

За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку, суд вважає, що підлягають захисту права позивача, як спадкоємця, саме в спосіб припинення обтяження нерухомого майна (номер запису про обтяження № 4785326), з наведених вище підстав.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, адже обтяження спадкового майна, необхідність у якому відпала/невідома, позбавляє позивача оформити спадщину та отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Припинити обтяження нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), а саме:

- скасувати арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 4785326; накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АК № 752910, виданий 30.03.2011 року, видавник: районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ; дата та час державної реєстрації: 17.06.2011 12:39:28; державний реєстратор: Руденко Надія Петрівна, Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, Білоцерківський районний нотаріальний округ, Київська область; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 11182863 від 25.02.2014 16:01:32, ОСОБА_8 , Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, Білоцерківський районний нотаріальний округ, Київська область; обтяжувач: Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4 ; відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11298075, 17.06.2011 12:39:28, опис предмета обтяження: все майно, належне на праві власності ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса: бул. Олександрійський, 94, м.Біла Церква, Київська область, 09117.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 вересня 2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола