ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 695/1951/23
Провадження № 22-ц/821/1074/24
Категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

прокурора: ОСОБА_1

учасники справи:

позивач: Золотоніська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Ватажок-Сташинської А.В. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення суду складено 17 квітня 2024 року) у справі за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

30 травня 2023 року керівник Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: виконавчого комітету Піщанської сільської ради, Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор вказував, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі № 2340/4259/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Софіївської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано розпорядження Софіївського сільського голови ОСОБА_2 від 10.09.2018 №89 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Софіївської сільської ради Литовченко Ганни Миколаївни»; поновлено ОСОБА_3 на посаді секретаря Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області; стягнуто з Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138 609 грн 50 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення суду Софіївською сільською радою, правонаступником всіх прав та обов`язків якої є Піщанська сільська рада, 27.04.2020 на користь ОСОБА_3 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138 609 грн. 50 коп.

04 червня 2020 року Золотоніська місцева прокуратура звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, правонаступником всіх прав та обов`язків якої є Піщанська сільська рада, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 138 609 грн 50 коп.

Листом від 04.06.2020 № 220 Софіївська сільська рада повідомила Золотоніську місцеву прокуратуру, що Софіївською сільською радою, з метою повернення бюджетних коштів, прийнято рішення №47-13 від 01.06.2020, яким вирішено запропонувати ОСОБА_2 повернути вищевказані кошти в добровільному порядку, надавши на це місячний термін, по завершенню вказаного терміну, у разі ігнорування ОСОБА_2 законних вимог органу місцевого самоврядування, вказані кошти будуть стягнуті в судовому порядку.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 580/1952/20, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 та постановою Верховного Суду від 02.03.2023, заяву Софіївської сільської ради про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Ухвала мотивована тим, що Софіївська сільська рада, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод та інтересів якої з позовом до суду звернулася Золотоніська місцева прокуратура, заперечує проти позову та вважає, що позов має бути залишений без розгляду, на підтвердження чого від Софіївської сільської ради надійшла відповідна заява.

Згідно з листом Золотоніського управління Державної казначейської служби України у Черкаській області від 10.04.2023 № 05-16/454 ОСОБА_2 на рахунок виконавчого комітету Піщанської сільської ради протягом 2021 2023 років надійшли кошти в сумі 4 800 грн 00 коп., що становить лише 3.46 % від суми завданої шкоди; протягом 2020 року до Софіївської сільської ради відповідні кошти не надходили.

Посилаючись на те, що завдана відповідачем шкода внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_3 протягом більш як трьох років залишається невідшкодованою, рішення Софіївської сільської ради від 01.06.2020 № 47-13 в місячний термін не виконано, Піщанською сільською радою та її виконавчим комітетом, як правонаступником Софіївської сільської ради та її виконавчого комітету, позовні вимоги до суду не скеровувалися, що призводить до втрати бюджетом територіальної громади значної суми коштів, які могли би бути спрямовані на її розвиток, а подальша сплата коштів частинами призведе до їх знецінення внаслідок інфляційних процесів, прокурор звернувся з даним позовом до суду в інтересах держави в особі: виконавчого комітету Піщанської сільської ради та Піщанської сільської ради.

В обґрунтування наявності правових підстав для представництва прокурором інтересів держави у даному спорі, прокурор вказує, що зі змісту листів Піщанської сільської ради неможливо зрозуміти, які саме заходи реагування вживаються сільською радою щодо відшкодування ОСОБА_2 збитків, завданих внаслідок його незаконних рішень стосовно звільнення ОСОБА_3 та недопущення відповідних втрат бюджетних коштів, яка саме сума коштів відшкодована до бюджету та не надано доказів, що підтверджують вказаний факт. Як зазначено у письмових поясненнях від 05.06.2023 № 51/2-825вих.23, на неодноразові звернення прокурора, з відповідей Піщанської сільської ради, які заходи вживаються та яким чином відбувається відшкодування шкоди, з`ясувати неможливо.

За таких обставин, зазначає позивач, у прокурора виник обов`язок виконати субсидіарну роль по захисту інтересів держави та є підставою для здійснення Золотоніською окружною прокуратурою захисту в суді інтересів держави в особі виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області шляхом стягнення з ОСОБА_2 шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника у сумі 130 409 грн 50 коп (з урахуванням поданих уточнень).

Також прокурор просить суд визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду та поновити прокурору строк для пред`явлення позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Піщанської сільської ради 130 409 грн 50 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2 684 грн 00 коп.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки позивачами не вживались жодні заходи, спрямовані на стягнення з ОСОБА_2 коштів для покриття шкоди, тому у прокурора наявні повноваження для представництва інтересів держави в суді у силу положень статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки звільнення ОСОБА_3 відбулося з порушенням Закону, то у винної в цьому особи голови Софіївської сільської ради ОСОБА_2 виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також судом першої інстанції визнано поважними причини не звернення прокурора з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 травня 2024 року, ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просив скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що повноваження прокурора для представництва інтересів держави в даній справі є необгрунтованими з огляду на те, що Піщанська сільська рада самостійно вживає заходи щодо захисту своїх прав та інтересів, про що неодноразово повідомляла прокурора.

Крім того, ним як винною особою в рахунок погашення завданої шкоди в добровільному порядку сплачуються кошти до бюджету громади, а тому вважає, що потреба у примусовому стягненні з нього коштів відсутня.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції помилково визнав поважними причини не звернення прокурора з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу

До Черкаського апеляційного суду 10 червня 2024 року Золотоніська окружна прокуратура направила відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі № 2340/4259/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Софіївської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано розпорядження Софіївського сільського голови ОСОБА_2 від 10.09.2018 №89 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Софіївської сільської ради Литовченко Ганни Миколаївни»; поновлено ОСОБА_3 на посаді секретаря Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області; стягнуто з Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138 609 грн 50 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення суду Софіївською сільською радою, правонаступником всіх прав та обов`язків якої є Піщанська сільська рада, 27.04.2020 на користь ОСОБА_3 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138 609 грн 50 коп.

Відповідно до рішення Софіївської сільської ради від 01.06.2020 № 47-13/VII «Про повернення бюджетних коштів», Софіївська сільська рада, правонаступником усіх прав та обов`язків якої є Піщанська сільська рада вирішила звернутись до Софіївського сільського голови ОСОБА_2 з пропозицією в місячний строк надати пояснення щодо дострокового припинення повноважень секретаря Софіївської сільської ради Литовченко Ганни Миколаївни та, за наявності підстав, повернути до місцевого бюджету с. Софіївка грошові кошти в сумі 138 609 грн 50 коп. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію Софіївської сільської ради з питань бюджету, фінансів, цін та комунальної власності.

04 червня 2020 року Золотоніська місцева прокуратура звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, правонаступником всіх прав та обов`язків якої є Піщанська сільська рада, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 138 609 грн 50 коп. Листом від 04.06.2020 № 220 Софіївська сільська рада повідомила Золотоніську місцеву прокуратуру, що Софіївською сільською радою, з метою повернення бюджетних коштів, прийнято рішення №47-13 від 01.06.2020, яким вирішено запропонувати ОСОБА_2 повернути вищевказані кошти в добровільному порядку, надавши на це місячний термін, по завершенню вказаного терміну, у разі ігнорування ОСОБА_2 законних вимог органу місцевого самоврядування, вказані кошти будуть стягнуті в судовому порядку.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 580/1952/20, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 та постановою Верховного Суду від 02.03.2023, заяву Софіївської сільської ради про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.240 КАС України задоволено.

Ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 580/1952/20 мотивована тим, що Софіївська сільська рада, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод та інтересів якої з позовом до суду звернулася Золотоніська місцева прокуратура, заперечує проти позову та вважає, що позов має бути залишений без розгляду, на підтвердження чого від Софіївської сільської ради надійшла відповідна заява.

Доказів вчинення Софіївською сільською радою та її правонаступником Піщанською сільською радою відповідних заходів на виконання вказаного рішення Софіївської сільської ради від 01.06.2020 № 47-13/VII «Про повернення бюджетних коштів» сторони суду не назвали та не надали.

Згідно з листом Золотоніського управління Державної казначейської служби України у Черкаській області від 10.04.2023 № 05-16/454 ОСОБА_2 на рахунок виконавчого комітету Піщанської сільської ради протягом 2021 2023 років сплачені кошти в сумі 4 800 грн 00 коп., протягом 2020 року до Софіївської сільської ради відповідні кошти не надходили.

Відповідно до листа Золотоніського управління Державної казначейської служби України у Черкаській області від 01.04.2024 № 02-31-06/413, у період з 19.01.2023 по 31.03.2024 на рахунок Піщанської сільської ради надійшли по відшкодуванню шкоди, завданої незаконним звільненням від ОСОБА_2 кошти в сумі 4000 грн 00 коп.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2018 Софіївський сільський голова ОСОБА_2 видав розпорядження №89 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Софіївської сільської ради Литовченко Ганни Миколаївни». У подальшому, зазначене розпорядження було скасовано у судовому порядку (справа № 2340/4259/18), звільнення працівника визнано незаконним, її поновлено на раніше займаній посаді та на її користь Піщанською сільською радою, як правонаступником Софіївської сільської ради, сплачено відповідні грошові кошти.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих судам у пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно з частиною першою статті 77 зазначеного Закону шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

У справі, яка переглядається, місцевий суд, задовольняючи позов прокурора, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, виходив із того, що оскільки головою Софіївської сільської ради ОСОБА_2 було видано розпорядження про звільнення працівника, яке в подальшому було скасовано, то в останнього виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції преюдиційних обставин, установлених під час розгляду судом вищевказаної справи.

При цьому, судове рішення суду першої інстанції у справі № 2340/4259/18 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року.

З викладеного слідує, що факт незаконного звільнення працівника встановлений судом й свідчить про вину особи, яка уповноважена на звільнення працівників.

Таким чином, ОСОБА_2 , як посадова особа, яка видала розпорядження про звільнення працівника, який у подальшому було визнано незаконним та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну органу місцевого самоврядування у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності повноважень у прокурора на звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з наступного.

Так, Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року в справі «Менчинська проти Росії».

Право прокурора на здійснення представництва в суді інтересів держави гарантовано статтею 131-1 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру». Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду визначено статтею 56 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами тощо. При цьому, правові засади організації та порядку діяльності прокуратури визначаються Законом України «Про прокуратуру».

Згідно із ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 вказано, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах Держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Судом встановлено, що Золотоніська окружна прокуратура неодноразово зверталась до Піщанської сільської ради з листами про повідомлення, які заходи було вжито для добровільного відшкодування шкоди ОСОБА_2 , проте, зі змісту листів Піщанської сільської ради неможливо зрозуміти, які саме заходи реагування вживаються сільською радою щодо відшкодування ОСОБА_2 збитків, завданих внаслідок його незаконних рішень щодо звільнення ОСОБА_6 та недопущення відповідних втрат бюджетних коштів, яка саме сума коштів відшкодована до бюджету та не надано доказів, що підтверджують вказаний факт.

Також прокурором зазначено, що завдана відповідачем шкода внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_3 протягом більш як трьох років залишається невідшкодованою, рішення Софіївської сільської ради від 01.06.2020 № 47-13 в місячний термін не виконано, Піщанською сільською радою та її виконавчим комітетом, як правонаступником Софіївської сільської ради та її виконавчого комітету, позовні вимоги до суду не скеровувалися, що призводить до втрати бюджетом територіальної громади значної суми коштів, які могли би бути спрямовані на її розвиток, а подальша сплата коштів частинами призведе до їх знецінення внаслідок інфляційних процесів.

Враховуючи наведене, Золотоніська окружна прокуратура листом від 25.05.2023 року № 51/2-679 вих.-23 звернулась до Пішанської сільської ради із повідомленням про підготовку та подачу в інтересах Піщанської сільської ради позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника.

Отже, у цій справі, як зазначено керівником Золотоніської окружної прокуратури та встановлено судом, Піщанською сільською радою відповідні та належні заходи щодо стягнення з відповідача виплаченого незаконно звільненій ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вживалися.

Так, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки Піщанською сільською радою протягом розумного строку не вживалися достатні заходи, спрямовані на відшкодування шкоди, завданої внаслідок виплати коштів незаконно звільненому працівнику, це свідчить про наявність у керівника Золотоніської окружної прокуратури обґрунтованих підстав для звернення до суду з цим позовом, про що вірно вказав суд першої інстанції.

У контексті наведеного, колегія суддів погоджується з твердженням місцевого суду про те, що факт добровільної сплати відповідачем незначних сум на відшкодування шкоди, завданої територіальній громаді незаконним звільненням працівника, не спростовує наявність бездіяльності позивачів виконавчого комітету Піщанської сільської ради та Піщанської сільської ради щодо вчинення дій до її примусового стягнення у повному розмірі у розумні строки.

Відтак, доводи скаржника у дослідженій частині не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в даному випадку має місце застосування строків позовної давності звернення прокурора до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, тобто в даному випадку розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29грудня 1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Згідно з частиною третьою статті 233 КЗпП України, для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Остаточний розрахунок з незаконно звільненим працівником ОСОБА_3 проведено Софіївською сільською радою 27.04.2020 року.

Згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, який скасовано на всій території України з 30 червня 2023 року.

Оскільки закінчення строку позовної давності у даній справі припадає на 27 квітня 2021 року, а саме на період дії запровадженого Кабінетом Міністрів України карантину на всій території України, а строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, то відсутні підстави для висновку про сплив строку позовної давності.

Крім того, при вирішенні питання про застосування строку позовної давності, колегія суддів не вбачає помилковим врахування судом першої інстанції тривалий перегляд судами апеляційної та касаційної інстанції ухвали адміністративного суду про залишення без розгляду первісного позову прокурора на підставі п.6 ч.1 ст.240 КАС України (справа № 580/1952/20) до 02.03.2023 та звернення прокурора до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з даним позовом у порядку цивільного судочинства 30.05.2023, тобто через незначний проміжок часу після ухвалення Верховним Судом постанови від 02.03.2023 про залишення без змін постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 та ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020, якою залишено первісний позов прокурора без розгляду.

Відтак підстави для задоволення заяви відповідача та застосування позовної давності відсутні.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про задоволення позовних вимог прокурора, який діяв в інтересах Піщаської сільської ради та її виконавчого комітету про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 130 409 грн 50 коп. (з урахуванням незначної добровільної сплати відповідачем коштів).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року у справі за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 04 липня 2024 року/