ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2987/24

Провадження № 22-ц/4820/1546/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача, її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2987/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради та орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, її представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2024 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказував, що 25.11.2015р. між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюбі. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син - ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.04.2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати, з нею, матір`ю. Позивачка вказувала, що дитина фактично перебуває на повному її утриманні, вона самостійно несе всі витрати пов`язані з його навчанням, здоров`ям, розвитком здібностей, тощо. При цьому, відповідач після розірвання шлюбу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не приймає будь - якої участі у вихованні вина, абсолютно не піклується про нього, його фізичних та духовний розвиток, навчання, підготовкою до його самостійного життя. Відповідач як батько не спілкується з сином, не намагається зустрічатися з ним, не прагне спілкування навіть по телефону.

Вказані доводи підтверджуються наданими письмовими доказами, таким як лист Хмельницького закладу дошкільної освіти №23 «Вогник» Хмельницької міської ради від 04.12.2023р. №01-31/63, де вказано, що ОСОБА_2 не з`являвся у закладі дошкільної освіти, на батьківських зборах та інших заходах садочка не бува, дитину в заклад не приводи і не забирав. Також листом Нетішинської гімназії «Ерудит» Нетішинської міської ради від 04.12.2023р. №684, з якого слідує, що ОСОБА_2 за період навчання не був жодного разу на батьківських зборах, не розмовляв з учителем з приводу навчання сина ОСОБА_5 .

Крім того, позивачка вказувала, що за висновком психолога щодо визначення психоемоційного стану ОСОБА_5 та прихильності до батьків від 25.01.2024р. № 15/01-23 найбільш емоційно близькими людьми для ОСОБА_6 є мама та його вітчин ОСОБА_7 . Відсутній емоційний зв`язок та комунікації з батьком. Батька ОСОБА_6 не пам`ятає та з ним не спілкується. Своїм батьком вважає вітчина - ОСОБА_7 .

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини позивачка просила суд ухвалити рішення яким задоволити позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року в задоволені позову було відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилась із таким рішенням, через свого представника - адвоката - Возняк А.Г. подала апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить його скасувати рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що вирішуючи позов, суд взяв до уваги необ`єктивний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 24.05.2024р. №12292/01-31, з якого вбачається недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. При цьому, вважає, що об`єктивним є висновок орагну опіки та піклування Нетішинської міськї ради, який проігноровано судом.

Ввважає, що при вирішенні спору суд проігнорував, належним чином не дослідив, надані письмові докази, а також дії відповідача. Зокрема, звертає увагу, що відсутність, належними чином повідомленого про розгляд справи, відповідача на судовому засіданні, ще одним доказом його байдужого ставлення до вирішення цього спору.

Дослідивши доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Хмелдьнциького міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На даний час ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від колишньої дружини і дочки.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 24 травня 2024 року, наданого на виконання ухвали суду, орган опіки та піклування вважає недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час за висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 24 травня 2024 року, наданого на виконання ухвали суду, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_8 щодо сина ОСОБА_5 , 08.11.2016 року.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання

дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,

які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до

досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості

з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують

батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід

вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування

обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, після припинення шлюбних стосунків відповідач дійсно тривалий час належним чином не приймав участь у вихованні доньки, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу.

Також не встановлено, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків чи до кримінальної відповідальності.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного матеріального утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

Суд також критично оцінює висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 24 травня 2024 року, згідно якого прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Даний висновок не містись достатнього обґрунтування щодо необхідності безумовного позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка взагалі не здійснює своїх батьківських обов`язків. При цьому у висновку зазначено, що ОСОБА_2 фактично не був повідомлений про засідання комісії з питань захисту дітей органу опіки і піклування, в зв`язку з чим фактично був позбавлений можливості прийняти участь в засіданні комісії та надати свої пояснення по суті питання.

Натомість за висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 24 травня 2024 року, є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правомірними, оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_6 , достатні підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6 з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

З вищевказаних підстав доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду про відмову в позові, наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, так як він не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, слід відхилити.

Як зазначено в мотивувальній частині постанови за встановлених судом обставин справи на даний час вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу.

Також є необґрунтованими посилання апелянта на ту обставину, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ні разу не з`явився до суду, що свідчить про його байдуже ставлення до батьківських обов`язків.

В позовній заяві позивач вказала адресу місця проживання та реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 . Однак на запит суду першої інстанції відділ реєстрації місця проживання Хмельницької міської ради повідомив суд, що у реєстрі територіальної громади м. Хмельницького відомості про зареєстроване місце проживання відповідача відсутні.

Проте суд направляв судові повістки та повідомлення про час та місце розгляду справи за адресою: АДРЕСА_1 , які повертались без вручення

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом було отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру, згідно якої місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано в АДРЕСА_2 . За вказаною адресою ОСОБА_2 було отримано судові повістку про час та місце засідання апеляційного суду в даній справі.

Отже фактично відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові є законним та обґрунтованим, в той же час підлягає зміні резолютивна частина рішення шляхом її доповнення про попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на органи опіки та піклування Нетішинської міської ради Шепетівського району та Хмельницької міської ради Хмельницького району Хмельницької області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова