Справа № 509/930/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.,

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області про розірвання шлюбу, залишення дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ :

15 лютого 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції якого від 24.06.2024 р. просив суд, розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 14.09.2017 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 156), в якому них народився малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого, після розірвання шлюбу, він просив залишити собі на самостійне виховання та утримання, а також визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, як з батьком дитини, посилаючись на те, що останнім часом сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, конфлікти, різні характери та погляди на сімейне життя, а також моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин, ведення спільного господарства, а також втрати почуття любові один до одного, та в решті призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства з квітня 2023 р., а тому вважає, що шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, і розірвання шлюбу буде відповідати його свободам та інтересам, вказуючи при цьому, що їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 він виховує та утримує самостійно, без участі відповідачки, яка ухиляється від виконання батьківських обов?язків і не приймає особистої участі у вихованні та утриманні дитини, проживаючи окремо від них сином, за адресою : АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.02.2024 р., на підставі ст. 185 ЦПК України, вказаний позов залишений без руху у зв?язку з недоплатою ставок судового збору за вимоги немайнового характеру в сумі 2422,80 грн. (а.с. 18).

Ухвалою суду від 27.02.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання на 10.04.2024 р. о 09:00 год. (а.с. 24).

У зв?язку з заявленням позивачем позовних вимог щодо залишення дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини, ухвалою суду від 10.04.2024 р. залучено до участі у справі у якості 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області (а.с. 28).

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свій позов, який просив задовольнити та розглянути справу у його відсутність (а.с. 26).

Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю визнала позов та проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 27).

Представниця 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - особистою розпискою, причини неявки не повідомила, надіславши до суду клопотання від Органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області від 27.06.2024 р., в якому повідомила суд про відсутність спору між сторонами (батьками дитини) з приводу залишення на самостійне виховання та утримання ОСОБА_1 свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 , що з?ясувалось під час спілкування матері дитини (відповідачки) ОСОБА_2 зі Службою у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, та яка повідомила Службі про визнання нею повністю всіх трьох позовних вимог свого чоловіка ОСОБА_1 , а саме про розірвання шлюбу, залишення дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини з посиланням на письмові пояснення відповідачки (матері дитини) ОСОБА_2 від 26.06.2024р., у зв?язку з чим, враховуючи, що між батьками дитини є згода щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та надати відповідний висновок не уявляється можливим, представниця Служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області просила суд, розглянути дану справу без її участі (а.с. 39,40).

Дослідивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об?єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв?язок у сукупності, з?ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтями 151,153 СК України встановлено - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності з ч. 2 та 3 ст. 157 СК України, той з батьків хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 160 СК України передбачено - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України - якщо матір та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 162 СК України передбачено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення - суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини - зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей.

Відповідно до приписів ст.ст. 7, 155 СК України - дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз?яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини - належить звертати особливу увагу на її вік та з?ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір?ю.

Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що у шлюбі сторін, який був розірваний рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 02.07.2024 р., народився малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Письмовим запитом Овідіопольський райсуд Одеської області від 27.05.2024 р. просив Службу у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області надіслати на адресу суду висновок про доцільність чи недоцільність залишення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання батька ОСОБА_1 та встановлення місця проживання дитини разом з батьком (а.с. 34).

Умовами статті 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов?язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Приписами статті 44 ЦПК України передбачено - учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

З клопотання представниці Органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області від 27.06.2024 р., вбачається відсутність спору між сторонами (батьками дитини) з приводу залишення на самостійне виховання та утримання ОСОБА_1 свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 , що з?ясувалось під час спілкування матері дитини (відповідачки) ОСОБА_2 зі Службою у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, та яка повідомила Службі про визнання нею повністю всіх трьох позовних вимог свого чоловіка ОСОБА_1 , а саме як в частині розірвання шлюбу, так і в частинах про залишення дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини з посиланням на письмові пояснення відповідачки (матері дитини) ОСОБА_2 від 26.06.2024р., у зв?язку з чим, між батьками дитини є згода щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та надати відповідний висновок суду не уявляється можливим (а.с. 39,40).

Так, Законодавцем мається на увазі спір, який можливо виник між батьками з приводу місця проживання дитини та залишення дитини на самостійне виховання і утримання батьком ОСОБА_1 , але із наданих батьками документів Органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області - не встановлено, що спір між батьками з приводу вищевказаних позовних вимог дійсно присутній, тому суд дійшов висновку, що батьки діють за спільною згодою.

Таким чином, визнання матір?ю малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вимог ОСОБА_1 про залишення їхньої дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини разом з батьком Орган опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області розцінив як відсутність спору між батьками, з чим погоджується суд.

Тобто, з вищевказаної позиції відповідачки, викладеної письмово - вбачається відсутність спору між сторонами в частині залишення їхньої дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини разом з батьком, про що було вказано Органом опіки та піклування у своєму клопотанні.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв?язків із сім`єю, крім випадків, коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв?язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред?явлення позову, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами надані позивачем, а тому суд дійшов висновку про відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини.

Одночасно з цим, суд звертає увагу позивача, що в даному випадку існує інший, позасудовий порядок врегулювання питання між сторонами щодо місця проживання малолітньої дитини, а саме, звернення до нотаріуса в порядку Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 р. та зареєстрований в Мінюсті України 22.02.2012 р. за № 282/20595 з приводу складання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування спору між ним та матір?ю дитини щодо залишення їхньої дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини разом з батьком, підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді не знайшли свого підтвердження, а тому суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині залишення дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини, враховуючи відсутність спору між сторонами з приводу вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 200,255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області в частині залишення дитини на самостійному вихованні і утриманні батька та визначення місця проживання дитини - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, в цей же строк, з дня отримання копії ухвали.

Повний текст судової ухвали складено та підписано 03.07.2024 р.

Суддя Гандзій Д.М.