Справа №522/9508/24
Провадження №2-н/522/1612/24
УХВАЛА

03 липня 2024 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш Дом Комфорт» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 17.06.2024 року звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Матеріали заяви суддя отримала 18.06.2024 року.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Як встановлено ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Згідно матеріалів справи боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса, за якою виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, зазначена: АДРЕСА_1 .

У відповідності до вимог чинного цивільного-процесуального законодавства України 18.06.2024 року було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, для встановлення місця реєстрації боржника.

До суду 02.07.2024 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації боржника, якою зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , знята з обліку 02.09.2004 року.

Зазначену відповідь суддя отримала 03.07.2024 року.

Отже, місце реєстрації боржника не підтверджене належним чином.

Відповідно до ч.9 ст.165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Разом з тим ч.9 ст.165 ЦПК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах, встановлено що, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч.9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

Розглянувши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Наш Дом Комфорт» у видачі судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною 2 статті 164 ЦПК України встановлено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.4, 19, 27, 160, 162, 163, 164, 165, 166 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Наш Дом Комфорт» у видачі судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена у п`ятнадцятиденний строк шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя Домусчі Л.В.