Справа №551/1415/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2024 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сиволапа Д.С.,

секретаря судових засідань Бараненко В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Миргородського району Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шишацької селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2023 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява адвоката Матрьоніна Євгена Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , до Шишацької селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були членами колгоспу імені Гоголя Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області та вийшли з нього на пенсію.

В подальшому колгосп імені Гоголя був реорганізований в колгосп імені Довженка, який в свою чергу в 1992 році був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Довженка.

31.07.1996 року КСП ім. Довженка було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 з додатком-списком членів КСП, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до вказаного списку помилково включені не були, що безпідставно призвело до позбавлення їх права на отримання у приватну власність земельної частки (паю) на яке вони мали право в силу законодавства, чинного на момент паювання земель.

Після смерті батьків позивача відкрилась їх спадщина. Наразі єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є позивач, яка просила суд визнати за кожним з померлих батьків право на отримання земельної частки (паю) внаслідок паювання земель КПСП ім. Довженка у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів та в порядку спадкування визнати за собою право на отримання даних земельних часток (паїв).

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами суду від 18 та 27 грудня 2023 року судом витребувані архівні документи, необхідні для забезпечення повноти та всебічності розгляду справи.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.

Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, учасники в судове засідання не з`явились.

Представником позивача подано письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника і підтримання заявлених вимог.

На стадії підготовчого засідання та розгляду справи по суті відповідач подав заяви про розгляд справи у його відсутність та визнання позову в повному обсязі (а.с.42, 52).

Зважаючи на викладене розгляд справи проведено судом за відсутності учасників справи на підставі наявних доказів.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 21 березня 1967 року та архівної довідки Трудового архіву Шишацької селищної ради від 26.12.2023 № 01-28/219 судом встановлено, що ОСОБА_3 , 1921 року народження вступила в члени колгоспу ім. Тельмана в 1943 році та пропрацювала у ньому та колгоспі імені Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (нова назва) щонайменше з 1951 по 1976 рік до досягнення пенсійного віку (а.с. 15,17, 35).

З довідки про членство в колгоспі, виданої колгоспом імені Гоголя 01 червня 1975 року та архівної довідки Трудового архіву Шишацької селищної ради від 26.12.2023 № 01-28/218 судом встановлено, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), 1919 року народження вступив в члени колгоспу ім. Тельмана в 1938 році та пропрацював у ньому та колгоспі імені Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (нова назва) щонайменше з 1950 по 1978 рік до досягнення пенсійного віку (а.с.14, 37).

Відповідно до архівної довідки Архівного відділу Миргородської районної військової адміністрації від 04.01.2024 № 01-19/1 колгосп ім. Тельмана перейменовано в колгосп ім. Гоголя в 1963 році. Колгосп ім. Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області перейменовано в колгосп ім. Довженка 12 листопада 1984 року.

Статут КСП ім. Довженка с. Яреськи Шишацького району Полтавської області за 1992 рік на державне зберігання не передавався (а.с.49).

Розпорядженням представника Президента України в Шишацькому районі Полтавської області Титаренка І.Г. від 25 січня 1993 року № 16 вирішено зареєструвати колективне сільськогосподарське підприємство імені Довженка, створене шляхом реорганізації колгоспу ім. Довженка с. Яреськи Шишацького району Полтавської області у зв`язку з рішенням загальних зборів колективу (а.с.50).

З листа відділу № 3 у Миргородському районі Полтавської області ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 18/41-21 від 06.08.2021 слідує, що згідно Розпорядження Шишацької РДА від 11 квітня 2001 року № 188 «Про затвердження уточненої вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах на території Яреськівської сільської ради» розмір земельної ділянки (паю) КСП ім. Довженка становить 2,37 умовних кадастрових гектари.

Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 КСП ім. Довженка видано 31 липня 1996 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 15.

Громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було включено до Списку громадян-членів КСП ім. Довженка (Додаток 1 до Державного акта), відповідно вони не отримували сертифікати на право на земельну частку (пай) та державні акти на право приватної власності на землю (а.с.13).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.7).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_1 є донькою вищевказаних осіб, що підтверджується свідоцтвом про її народження серія НОМЕР_4 від 28.06.1948 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 10.08.2023 (а.с. 4-5,9).

За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений державний нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори Голубицькою Н.І. 13 липня 1993 року за яким все своє майно заповідав доньці ОСОБА_1 (а.с.6).

З тексту цього заповіту слідує, що на час його складання ОСОБА_2 проживав в с. Гончарі Шишацького району.

З довідки ОСББ «Симона Петлюри» слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 30.09.1994 року до моменту їх смерті. Разом з ними була зареєстрована та проживала донька ОСОБА_1 (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Процес приватизації землі розпочався в Україні після прийняття Верховною Радою Української РСР Постанови «Про земельну реформу» 18 грудня 1990 року № 563-XII. Даною постановою всі землі Української РСР були оголошені з 15 березня 1991 року об`єктом земельної реформи.

Даною Постановою до 15 березня 1991 року місцевим Радам народних депутатів доручалось розглянути обґрунтування потреб у земельних ділянках підприємств, установ і організацій, які за станом на 1 листопада 1990 року мали у користуванні ділянки для сільськогосподарських і несільськогосподарських цілей.

Також місцеві Ради народних депутатів даною Постановою зобов`язувались з урахуванням потреб у земельних ділянках громадян, підприємств, установ і організацій розробити пропозиції про перерозподіл земель у встановленому законом порядку та розглянути їх на засіданнях постійних депутатських комісій та сесіях Рад народних депутатів.

Законом України «Про форми власності на землю» від 30 січня 1992 року № 2073-XII в Україні поряд з державною було запроваджено колективну і приватну форми власності на землю та встановлено, що всі форми власності є рівноправними.

13 березня 1992 року Верховною Радою України прийнято Постанову «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» № 2200-XII.

Пунктом 3 цієї Постанови Кабінет Міністрів України, Уряд Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські Ради народних було зобов`язано:

- розробити і затвердити до 1 червня ц.р. відповідно державну, республіканську, обласні (міські) програми земельної реформи на 1992-1995 роки.

- до 15 травня 1992 року визначити перелік сільськогосподарських підприємств та організацій, землі яких підлягають передачі в колективну і приватну власність у 1992 році.

Пунктом 5 Постанови було встановлено, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, передбачених абзацом третім пункту 3 цієї Постанови, провадяться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів.

На виконання даної Постанови Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15 травня 1992 року затверджені Рекомендації по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, якими визначався порядок складання, склад і зміст проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій.

Відповідно до п. 2.3 Даних Рекомендацій з метою обчислення розміру середньої земельної частки сільською, селищною, міською Радою народних депутатів складаються та затверджуються списки осіб, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості.

01 березня 1992 року набув чинності Закону України «Про колективне сільськогосподарське товариство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII.

Відповідно до ст. 1 даного Закону Колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське товариство» об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Через те, що первісний статут КСП ім. Довженка не передавався на державне архівне зберігання у суду відсутня можливість дослідити його положення в частині членства у ньому колишніх колгоспних пенсіонерів.

Разом з тим, чинні на час утворення даного КСП нормативні акти прямо передбачали, що пенсіонери державних підприємств і організацій агропромислового комплексу, в тому числі колгоспів, радгоспів, які залишились проживати в сільській місцевості набували статусу членів утворених на їх базі підприємств колективної форми власності та мали право на частку майна даних підприємств (п. 2.3 Рекомендації по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, якими визначався порядок складання, склад і зміст проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій від 15 травня 1992 року, абз. 3 п.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17 травня 1993 року № 51-93, п. 6 Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затверджене спільним наказом Мінсільгосппроду, Держхарчопрому, Фонду державного майна, Мінекономіки і Мінюсту від 27 січня 1994 № 27/4/62/9/4/5).

10 листопада 1994 року Президентом України видано Указ № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» у пунктом 1 якого було установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні.

Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє.

Пунктом 3 даного указу було встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

08 серпня 1995 року Президентом України видано Указ № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до п.1 даного Указу паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п 1 Указу Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській державним адміністраціям доручено здійснити організаційні заходи щодо реформування протягом грудня 1999 квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності. Наголошено на тому, що це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Таким чином, процес приватизації державних земель сільськогосподарського призначення тривав досить тривалий період та частково триває й донині у відповідності до положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

При цьому на старті даної земельної реформи було законодавчо закріплено необхідність створення на базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств колективних сільськогосподарських підприємств, основною задачею яких в ході земельної реформи стало роздержавлення земель, тобто їх передача з державної в колективну власність, а потім у результаті розпаювання майна КСП у приватну власність.

Отже, КСП фактично відводилась посередницька роль у переході права власності на землю від держави до конкретної особи.

Земля надавалось державою КСП на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених КСП. Тобто всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках.

Як колишні члени колгоспу імені Довженка (який до цього мав назву ім. Гоголя, ім. Тельмана), що пропрацювали в ньому більше 25 років до досягнення пенсійного віку та продовжити проживати в сільській місцевості до моменту реорганізації даного колгоспу в КСП ім. Довженка, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули статусу повноправних членів даного КСП та відповідно до чинного на той час законодавства мали право на отримання земельної частки (паю) при розпаювані земель даного КСП.

Незважаючи на те, що колгоспі пенсіонери ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були живі на час видачі КСП ім. Довженка Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 від 31 липня 1996 року, вони з невідомих причин не були включені до Списку громадян-членів даного КСП (Додаток 1 до Акту), а отже за життя не отримали сертифікати на земельну частку (пай) та/або державні акти на право приватної власності на землю, яка виділялась при паюванні земель даного КСП.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, а також громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно зі ст. 2 даного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122 затверджено «Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» яким визначено процедуру розподілу земельних ділянок, що підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (далі проект).

Відповідно до п.3 даного Порядку (у теперішній редакції) у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про:

- внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору);

- надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

На підставі аналізу вищевказаних нормативних актів та матеріалів справи суд приходить до висновку про те, що право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну частку (пай) в КСП ім. Довженка повинно бути встановлено в судому порядку, навіть після їх смерті за позовом їх спадкоємця, оскільки дане право підлягає спадкуванню в порядку визначеному ЦК України.

При цьому спадкоємцю останніх дані земельні частки (паї) слід виділити із земель запасу чи резервного фонду на території Шишацької селищної ради у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів, оскільки саме такий розмір встановлений розпорядження Шишацької РДА від 11 квітня 2001 року № 188.

Зважаючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд застосовує до відносин спадкування Положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Пунктом 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З матеріалів справи встановлено, що за місцем відкриття спадщини ( АДРЕСА_2 ) державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізімою В.В. 04 грудня 2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 було заведено спадкову справу № 171/2023 щодо майна ОСОБА_3 . З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, прийняли спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 (чоловік) та ОСОБА_1 (донька), які залишаючись проживати у їх спільній квартирі, фактично вступили у володіння та управління спадковим майном. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на неї відсутні (а.с.20-21).

Крім того встановлено, що 11 травня 2000 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_1 було заведено спадкову справу № 274/2000 щодо майна померлого ОСОБА_2 . З матеріалів справи вбачається, що спадщину в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР прийняла спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на неї відсутні (а.с.18-19).

Своїми постановами від 04 грудня 2023 року № 1066/02-31 та № 1067/02-31 державний нотаріус Кізіма В.В. відмовила спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 через відсутність правовстановлюючих документів на належні їм земельні частки (паї) (а.с.18-21).

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку що, позивач, як єдиний спадкоємець правомірно претендує на спадкування прав своїх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на земельну частку (пай), які виникли у них при здійснені розпаювання майна колишнього КСП ім. Довженка, однак не були в належний спосіб підтверджені держаними органами шляхом видачі сертифікатів чи державних актів на їх ім`я.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позивач не наполягає на стягненні понесених ним судових витрат з відповідача, суд не проводить розподіл даних судових витрат.

Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , 1921 року народження (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право на отримання земельної частки (паю) внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка на території Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів.

Визнати за ОСОБА_2 , 1919 року народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право на отримання земельної частки (паю) внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка на території Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів.

В порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право на отримання 1/2 земельної частки (паю) у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка, яку необхідно виділити із земель комунальної власності на території Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області.

В порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право на отримання 1/2 земельної частки (паю) у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка, яку необхідно виділити із земель комунальної власності на території Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області. Дане право ОСОБА_2 за життя успадкував за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_3 , однак не оформив своїх спадкових прав на нього.

В порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка, яку необхідно виділити із земель комунальної власності на території Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня його підписання.

Головуючий - суддя Д.С. Сиволап