№ 2-з/183/115/24

У Х В А Л А
27 грудня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Сороки О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
в с т а н о в и в:
19 грудня 2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясокомбінат Дніпровські ковбаси» про стягнення заборгованості.
Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить до набрання рішенням суду у справі накласти арешт на все майно та грошові кошти, що належать ТзОВ «М`ясокомбінат Дніпровські ковбаси».
Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що 25 червня 2013 року між ним та ТзОВ «М`ясокомбінат Дніпровські ковбаси» було укладено договір позики за змістом якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 250 000 дол. США. За змістом договору, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у строк до 18 липня 2019. В цей же день директором підприємства Гарбузовим Р.О. власноручно було складено і видано розписку про отримання ним, як керівником підприємства, від імені, як позичальника, грошових коштів у сумі 250 000 дол. США у готівковій формі. 17 липня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики від 26 червня 2013 року, відповідно до якої строк у який має бути повернута позика було збільшено до 20 грудня 2021 року, а також, у випадку несвоєчасного повернення позики позивач матиме право вимагати пені у вигляді подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, інфляційних витрат за весь час прострочення та трьох процентів від простроченої суми. 23 грудня 2021 року позивачем відповідачу було вручено письмову претензію у якій він просив упродовж 30 днів здійснити повернення на його користь отриманих у позику коштів. 24 січня 2022 року відповідач надав позивачу відповідь на претензію у якій повідомив, що підприємство не може повернути борг та ним вживаються усі необхідні заходи з метою погашення заборгованості за договором. Станом на 18 грудня 2024 року заборгованість повернута не була через що позивач був змушений звернутися до суду.
Позивач вважає, що зважаючи на характер спірних правовідносин та ризики неповернення позивачу грошових коштів у зазначеному розмірі позики, необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на все майно і грошові кошти відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Враховуючи ту обставину, що викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За змістом приписів ч.ч. 6,7,8 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Разом з тим заявником не надано доказів, які свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, як-то: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Більш того, обґрунтованість вимоги про стягнення з ТзОВ «Мясокомбінат Дніпровські ковбаси» грошових коштів за договором позики, в сумі 846 100,14 дол. США, з яких: 250 000 дол. США основний борг за позикою; 22 479,45 дол. США 3 % річних; 505 000 дол. США заборгованість зі сплати процентів; 68 620,69 дол. США пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за останній рік прострочення боргу, буде встановлена рішенням суду за результатами розгляду справи по суті. Відтак, твердження позивача про співрозмірність заявлених позовних вимог заходам забезпечення позову, які просить вжити позивач, є необґрунтованим.
Враховуючи, що заявником не доведено того, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.12,81,62,149-153,353-354ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.