Провадження № 2/932/2873/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

27 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Ярощук О.В.,

за участі секретаря Кирилішиної В.Д.

позивача ОСОБА_1

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів-

у с т а н о в и в:

короткий опис справи та процесуальні дії

Позивач ОСОБА_1 04.11.2023 звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.1).

Ухвалою судді 14.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 04.03.20024 (а.с.14).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 30.11.2023 та 27.12.2023 відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , відсутні (а.с.15, 42).

У судові засідання відповідач не з`являвся (а.с.22).

Позивач подала клопотання розглядати справи за її відсутності (а.с.19).

Відповідно до наказу в.о. голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська №47-К від 23.04.2024 суддю Овчинникову О.С. відкріплено зі штату суду у зв`язку із відставкою, тому справу знято з розгляду із подальшим повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями (а.с.23).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.08.2024 головуючою суддею визначено Ярощук О.В. (а.с.25).

Після повторного запиту щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, 30.09.2024 справу було прийнято до провадження суддею Ярощук О.В.

Розгляд справи призначено на 15.11.2024.

Про розгляд справи повідомлено відповідача шляхом розміщення публікації повісток на вебпорталі «Судова влада України» (а.с.28).

Судове засідання, призначене на 15.11.2024 не відбулося, у звязку із перебуванням судді у відрядженні з 14.11.2024 по 02.12.2024 включно.

Наступна дата судового засідання призначена на 27.12.2024.

У судовому засідання 27.12.2024 встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.02.2021, що також підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 27.12.2024 №995975 (а.с.42).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 також вказала, що до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулася як позивач за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 .

Тобто позивач скористалася правом альтернативної підсудності, оскільки разом із нею проживають малолітні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Отже, на час звернення до суду 14.11.2023, позивач мала зареєстроване місце проживання, яке територіально не відноситься до підсудності Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

релевантне законодавство

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (стаття 27 ЦПК України).

Загалом перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК України, зокрема, позови щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги.

Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.

За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою.

Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом встановлювались Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок).

Реєстрація/декларування місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

За адресою зареєстрованого/задекларованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 4 Порядку).

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення ч.1 ст. 27, ч.ч.1,2 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.(така практика є сталою і узгоджується із висновком Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, провадження № 61-5805сво23).

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване/задеклароване може бути лише одне місце проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 31, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Отже, системним тлумаченням норми вбачається, що у разі прийняття справи із порушенням правил підсудності встановлення такого факту під час слухання справи, справа повинна бути передана до суду, встановленого законом, тобто за підсудністю.

висновок суду

Як з`ясувалося у судовому засіданні 27.12.2024 на час відкриття провадження у справі 14.11.2023 справу було прийнято до свого провадження із порушенням правил підсудності, оскільки зареєстроване місце проживання позивача територіально підсудне іншому суду.

Під час відкриття провадження матеріали справи не містили інформації щодо зареєстрованого/задекларованого місця проживання відповідача.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Будь-яке рішення по суті прийняте у цій справі Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська буде прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 536/1267/18 (провадження № 61-1182св19).

Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Тому суд при прийнятті рішення у вказаній цивільній справі керується висновком Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, провадження № 61-5805сво23. Вказаною постановою Верховний Суд скасував рішення суду першої інстанції та постанову апеляційною суду як такі, що постановлені з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки позивач до суду звернулася за фактичним місцем проживання, а не за зареєстрованим.

Отже, звернення позивачки ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом за місцем її фактичного перебування без підтвердження реєстрації/ декларування, не відповідає вимогами статті 28 ЦПК України, за таких умов справа має бути негайно передана для розгляду за встановленою у процесуальному законі підсудністю, за зареєстрованим місцем проживання позивача, а саме до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Керуючись ч. ч. 1,2 ст. 28, ст. 31 ЦПК України суд

постановив:

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини передати на розгляд до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області - за територіальною підсудністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали проголошено 30.12.2024.

Суддя О.В. Ярощук