У Х В А Л А

Іменем України

23.12.2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Верніка В.М.,

за участі: секретаря судового засідання Тарковської Ю.Р.

розглянувши у підготовчому засіданні в м.Жмеринка цивільну справу за позовом Памірського Максима Анатолійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Памірський М.А. в інтересах ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" 13.08.2024 року (в системі "Електронний суд") подав до Жмеринського міськрайонного суду даний позов із вимогами стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованість за договором №423861-КС-005 про надання кредиту від 11.12.2023 року в сумі 108015,58 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Також просив витребувати в АТ "ОЩАДБАНК" інформацію, що містить банківську таємницю, а саме письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 11.12.2023 року (дата видачі кредиту) до 27.05.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 28.08.2024 року відкрито провадження у даній справі з призначенням підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у справі.

06.09.2024 року в системі "Електронний суд" відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву, згідно якої останній просив закрити провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, пославшись на те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 року було відкрито провадження у справі №902/169/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; ухвалою Господарського суду Вінницької області від 06.08.2024 року у справі №902/169/24 серед решти постановлено провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 закрити та вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Зауважив, що він, звертаючись ло Господарського суду Вінницької області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, включив до переліку кредиторів ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", звернувши увагу на наявність у нього грошових зобов`язань перед кредитором. Проте, позивач станом на дату закриття Господарським судом Вінницької області провадження у справі №902/169/24 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника, як конкурсний кредитор, а тому його вимоги вважаються погашеними.

В підготовче засідання сторони за їх належним викликом до суду не з`явилися.

При цьому, представником позивача ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" Мишевською Н.М. було подано заяву про розгляд даної справи без її участі, в якій також вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 також подав до суду заяву про розгляд даної справи без його участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить, зокрема спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" включає серед решти таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з приписами ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією з сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у ст.2 ЦПК України, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність 21.10.2019 року у зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (ч.2 ст.7 КУзПБ)

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч.3 ст.7 КУзПБ).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема і справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з ч.13 ст.30 ГПК України виключною є підсудність справ, в тому числі які передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року в справі №908/4057/14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року в справі №607/6254/15-ц, де, зокрема зазначено й те, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 15.01.2020 року також зазначила, що закриття провадження у справі є недоцільним, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення.

Отже, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Статтею 7 КУзПБ як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника (юридичної чи фізичної особи).

З обгрунтуванння позовної заяви вбачається, що підставою позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, виникнення зобов`язання за яким у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" вказано з 11.12.2023 року, тобто до дня відкриття провадження у справі про банкрутство щодо боржника ОСОБА_1 , оспорювана заборгованість відповідача за кредитом відповідно до поданого позивачем розрахунку станом 25.07.2024 року заявлена в сумі 108015,58 грн.

На виконання приписів ст.45,19 Кодексу України з процедури банкрутства на офіційному вебпорталі судової влади України, а саме на сайті Вищого господарського суду України, 01.05.2024 року було здійснене офіційне оприлюднення оголошення №73109 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 із зазначенням строку подання заяв кредиторів з вимогами до боржника протягом 30-ти днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Відтак, строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника фізичної особи ОСОБА_1 настав ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, розгляд майнового спору до ОСОБА_1 повинен був відбуватись саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебувала справа про банкрутство, в межах тієї справи. Строк на подання кредиторських заяв до боржника в межах, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства сплив 02.06.2024 року, проте в межах провадження у справі про визнання відповідача неплатоспроможним позивач у даній справі не скористався своїм правом та не пред`явив свої вимоги до відповідача в місячний строк.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 06.08.2024 року, яка набрала законної сили 07.08.2024 року (а.с.97-100), провадження у справі №902/169/24 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 закрито. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедури банкрутства строк, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 року в справі №902/169/24.

Тому за встановлених обставин щодо завершення наразі справи про банкрутство відповідача ОСОБА_1 дана цивільна справа не підлягає передачі за підсудністю, а підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, згідно якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору.

Згідно положень п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України пережбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

При цьому, за відсутності застереженого ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" клопотання сторони позивача про повернення судового збору, це питання судом не вирішується.

Керуючись ст.20, 30 ГПК України, ст.7, 45, 90, 119, 120 КУзПБ, ст.137, 142, 200, 222, 255, 258-261, 353, 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в цивільній справі №130/2410/24 за позовом Памірського Максима Анатолійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя