Провадження №: 2/336/2406/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Петренко Л.В., розглянувши матеріали справи №336/5615/24 (номер провадження 2/336/24068/24) за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турчинський Максим Ігорович, до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

05 червня 2024 року до суду звернувся представник позивача адвокат Турчинський М.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 ,з позовною заявою до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якій просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкомом у м.Запоріжжі 02 листопада 1996 року. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , придбану відповідачем на підставі договору купівлі-продажу. ОСОБА_3 право власності на частину квартир АДРЕСА_1 , придбаної відповідачем на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турчинський М.І., до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, залишено без руху, позивачу надано строк п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині. Роз`яснено позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

25 червня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків, проте недоліки, зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху не усунені у повному обсязі.

В ухвалі суду від 17 червня 2024 року було зокрема вказано, що відповідно до ст..71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у позові зазначено, що під час перебування у шлюбі, подружжям було набуто спільне майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2011 року. Однак, відомостей та доказів щодо наявності спірного майна, на час звернення з позовом до суду, представником позивача не надано.

Суд, звертає увагу, що вищезазначений договір купівлі-продажу від 17 червня 2011 року, на час звернення з позовною заявою до суду, не є доказом належного власника спірного майна на час звернення до суду.

Крім того, при пред`явленні такого позову зазначається все майно, яке підлягає поділу навіть те яке зареєстровано на дружину.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема п. 23 передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК)відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 24 вказаної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Проте такі відомості в позові відсутні.

Крім того, в ухвалі суду від 17 червня 2024 року було роз`яснено, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Також, згідно пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 за N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" встановлено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Окрім того, вартість майна визначається відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

За статтею 3 зазначеного Закону незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Ціна позову визначається дійсною вартістю спірного майна на час звернення до суду з позовною заявою, натомість, представник позивача надає суду Експрес-оцінку від 21 червня 2024 року, яка не є належним документом дійсної вартості майна. До експрес-оцінки не надано правовстановлючих документів на спірну квартиру, документів в підтвердження повноважеень оцінювача.

Для визначення ціни позову представник повинен був надати суду Звіт щодо дійсної вартості майна (надавши його до суду у повному обсязі) та сплатити судовий збір, відповідно до дійсної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про поділ майна при розірванні шлюбу - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9084 грн.).

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, що передбачено частиною другою статті 176 ЦПК України.

Оскільки представник позивача не надав суду Звіт щодо дійсної вартості майна, а зазначена представником вартість майна не відповідає дійсній вартості спірного майна, а тому суд попередньо визначає розмір судового збору за вимогу щодо поділу майна 9084 грн.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір за вимогу щодо поділу майна в розмірі 4025,00 грн., то йому необхідно доплати судовий збір в розмірі 5059,00 грн. та надати оригінал квитанції про його сплату у відповідному розмірі.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язанні виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Суд вбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

З метою повного, всебічного розгляду справи, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 17 червня 2024 року та 02 липня 2024 року, на строк 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі не усунення вказаних недоліків, позовна заява, відповідно до вимог ч. 3 ст.185 ЦПК України, буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст.ст. 258, 260 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Продовжити позивачу та його представнику строк на усунення недоліків на виконання ухвали суду від 17 червня 2024 року та 02 липня 204 року, за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турчинський Максим Ігорович, до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, надавши позивачу та його представнику строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу та його представнику, що у разі не усунення недоліків у зазначений вище строк, позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу, що не позбавляє його права повторного звернення до суду.

Копію ухвали надіслати позивачу та представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: