Провадження № 2-др/752/64/24
У Х В А Л А

Іменем України

20.09.2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Шех Ксенія Григорівна, Приватний виконавець Кудрановський Юрій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Шех Ксенія Григорівна, Приватний виконавець Кудрановський Юрій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вимоги задоволено.

29.04.2024 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, за якою він просить стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.04.2024 р. заява про ухвалення додаткового рішення передана на розгляд судді Ольшевській І.О.

Матеріали справи надійшли до судді 13.09.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, правнича допомога є складовою судових витрат.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами..

При цьому ч. 9 ст. 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі

відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи,

крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є

надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, в тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, порушення позивачем приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, а саме, не направлення відповідачу доказів, які підтверджують факт понесення ним витрат на правову допомогу, позбавляє іншу сторону (відповідача) можливості підготувати та подати до суду відповідні заперечення проти таких вимог, що, у свою чергу, порушує принципи диспозитивності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення

рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила

про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку, позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з відповідача на свою користь витрат на правову допомогу.

Разом з тим, як встановлено судом, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, позивачем не було додано до заяви доказів направлення вказаних документів іншим учасникам справи, що позбавляє сторону відповідача можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на наведені положення закону, суд приходить до висновку, що заяву позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у даній справі, слід повернути без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 137, 141, 183, 260-261, 270, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Шех Ксенія Григорівна, Приватний виконавець Кудрановський Юрій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернути без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 20.09.2024р.

Суддя І.О. Ольшевська