Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/1796/24
Провадження № 2/644/1702/24
30.12.2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря с/з Кузьміної Ю.С., позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Скородєлова С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

у с т а н о в и в :

11 березня 2024 року позивачка подала позов, відповідно до уточненої редакції якого просила встановити факт постійного проживання з ОСОБА_2 на момент його смерті. В обґрунтування вимог позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме: квартира що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відсутні і вона є єдиною спадкоємицею. 16 жовтня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Клемпарської В.М. для оформлення своїх спадкових прав. Приватним нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №186/02/-31 від 16 жовтня 2023 року. Відмова у вчиненні нотаріальної дії вмотивована тим, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а вона зареєстрована за іншою адресою, і відсутні свідчення про факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Через наведені обставини ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що з чоловіком ОСОБА_2 , з яким перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали з 2018 року разом в квартирі, яка належала останньому на праві власності, вели спільне господарство, підтримували одне одного, після його смерті поховала його, отримала свідоцтво про смерть, після смерті чоловіка залишилася проживати в спірній квартирі разом з матір`ю колишньої дружини чоловіка ОСОБА_3 , яку доглядала.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладеним у ньому, окрім того, просив допитати у судовому засіданні свідків.

Представник Харківської міської ради у судове засідання не прибув. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовної заяви посилаючись на недоведеність факту сумісного проживання позивачки з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, просив розглядати справу у відсутності представника.

З наданих позивачкою доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07.11.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.11.2018. За життя ОСОБА_2 на праві власності належала частина квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про власність, та матеріалами спадкової справи №39/2023 відповідно до яких він успадкував частину зазначеної квартири після смерті колишньої дружини ОСОБА_4 , також в копії матеріалів спадкової справи міститься заява ОСОБА_3 , матері померлої ОСОБА_4 , про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією про смерть серії НОМЕР_2 від 27.03.2021 року.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Клемпарської В.М. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого. Постановою приватного нотаріуса №186/02/-31 від 16 жовтня 2023 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова у вчиненні нотаріальної дії вмотивована тим, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 АДРЕСА_3 , і відсутні свідчення про факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є донькою позивачки, зазначила, що за адресою АДРЕСА_3 мешкає разом з двома дітьми та чоловіком. В 2018 році її мати ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_2 , вони уклали шлюб і почали жити разом за міcцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , аж до моменту його смерті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 . ЇЇ сусідом був ОСОБА_7 . З 2018 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 почала проживати ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_2 . До моменту смерті останнього подружжя проживало разом за вказаною адресою. ОСОБА_1 , після поховання чоловіка, проживає в квартирі по теперішній час.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Отже, позивачам, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст.1268,1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним.

Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21).

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.

Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оцінюючи в сукупності надані суду докази, зокрема, свідоцтво про реєстрацію шлюбу, пояснення позивачки ОСОБА_1 , свідків, інші письмові докази, суд доходить висновку про доведеність факту постійного проживання позивачки з ОСОБА_2 на день смерті останнього. Також суд бере до уваги, що матеріали спадкової справи № 39/2023 не містять відомостей про відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 2-13, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 30.12.2024.

Суддя С.В. Шевченко