Справа № 473/3319/23
Провадження № 2/476/22/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду с.м.т. Єланець цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

11.08.2023 року з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області до Єланецького районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір №4698852 про надання споживчого кредиту, за яким сума кредиту складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 29.09.2021 року, процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту або у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачкою виконало, надавши кредит у визначеній сумі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, проте, на 29.10.2021 року відповідачка своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків не виконала, а також не уклала угоди щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, на підставі п. 4.3 кредитного договору такий договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів.

21.06.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем, ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", було укладено договір факторингу №21-06/2022, згідно з умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором відповідачки. Про факт відступлення права грошової вимоги відповідачка була повідомлена шляхом відправлення відповідного повідомлення на її електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору.

Посилаючись на те, що оплата за кредитним договором відповідачкою не здійснювалася жодному з кредиторів, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за вищевказаним договором станом на дату звернення до суду, яка становить 65600 грн., і складається з тіла кредиту у розмірі 20000 грн., та нарахованих процентів у розмірі 45600 грн., а також інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно у розмірі 16465,60 грн., 3% річних з 28.01.2022 року по 19.05.2023 року у сумі 2604,23 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Представник позивача у судові засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідачка та її представник у судові засідання не з`явилися, до суду направили письмові пояснення, у яких визнали позовні вимоги частково у розмірі 20000 грн., які складають тіло кредиту. Вимоги щодо стягнення процентів, інфляційних втрат, 3% річних та витрати на правничу допомогу не визнали, оскільки вважають їх безпідставними. Пояснили, що відповідачка не ініціювала продовження строку кредиту в порядку, передбаченому п. 4.2 договору, між нею та первісним кредитором не було домовленості про таке продовження, тому не погоджуються з тим, що відбулася автопролонгація за її ініціативою. Відповідачка вносила платіж за договором через її «Особистий кабінет» в меню «Часткове погашення кредиту», тобто дїї останньої не були направлені на автопролонгацію договору. Відтак проценти нараховані поза межами строку кредитування і не підлягають стягненню. Інфляційні втрати та 3% річних нараховані відповідачці також неправомірно, оскільки у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позичальк звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦПК України, яка передбачає стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми. Також представник відповідачки подала до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з 10000 грн. до 2000 грн., оскільки такі витрати будуть виправданими та такими, що відповідають складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи представника позивача, відповідачки та її представника.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 30.08.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачкою укладено договір №4698852 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 37-41).

У відповідності до ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" вказаний кредитний договір вважається укладеним, сторони договору визначили у договорі і погодили всі його істотні умови. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно пунктів 1.3, 1.4, 1.5 вищевказаного кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000 грн., строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало шляхом зарахування кредитних коштів у сумі 20 000 грн. на платіжну картку відповідачки.

Факт укладення кредитного договору за допомогою електронного одноразового ідентифікатору та отримання кредитних коштів відповідачкою не заперечується.

21.06. 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ "Авентус Україна" відступило ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" права грошової вимоги за невиконаними зобов`язаннями згідно Реєстру боржників (а.с. 9-14, 62-67).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 21-06/2022 від 21.06. 2022 року ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4698852 (а.с. 36).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ "Авентус Україна" повідомило відповідачку шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту останньої, зазначену при укладенні кредитного договору (а. с. 55).

Відповідачка своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів жодному з кредиторів належним чином не виконала. З картки обліку договору №4698852, яка сформована у вигляді таблиці і містить відомості про суму основного боргу відповідачки, процентів та інших штрафних санкцій, а також платежі здійсненні відповідачкою, прослідковується що останньою було внесено один платіж 29.09.2021 року у розмірі 3420 грн. у рахунок погашення зобов`язання, який Банком зараховано в оплату процентів (а. с. 47-54).

А тому у відповідачки виникла заборгованість у загальному розмірі 65600 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 20000 грн., та нарахованих процентів у розмірі 45600 грн. (а. с. 47-54).

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За такого, суд приходить до висновку, що оскільки основна сума боргу у вигляді тіла кредиту у розмірі 20000 грн. відповідачкою не сплачувалася, то ця сума підлягає стягненню.

Проценти за вказаним кредитним договором позивачці нараховано у відповідності до пункту 1.5.1. договору, яким передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Згідно з пункту 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Вказані проценти за користування кредитними коштами нараховано відповідачці за період з 30.08.2021 року по 27.01.2022 року включно. Нарахування процентів по кредиту відбувалося у зв`язку з тим, що договір двічі автопролонговувався 29.09.2021 року під час внесення платежу у розмірі 3420 грн., який зараховано у суму заборгованості за процентами, та 29.10.2021 року на 30 днів та 90 днів відповідно, згідно з положеннями пункту 4.3. договору.

Так, згідно п.п 4.3.1, 4.3.2. договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на вищевказаних умовах.

Відповідачка та її представник вважають, що відповідачка не ініціювала продовження строку кредиту в порядку, передбаченому п. 4.2 договору, між нею та первісним кредитором не було домовленості про таке продовження, тому не погоджуються з тим, що відбулася автопролонгація за її ініціативою. Відповідачка вносила платіж за договором через її «Особистий кабінет» в меню «Часткове погашення кредиту», тобто дїї останньої не були направлені на автопролонгацію договору. Відтак проценти нараховані поза межами строку кредитування і не підлягають стягненню.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачка здійснила 29.09.2021 року платіж у розмірі 3420 грн. шляхом обрання опції «Часткове погашення кредиту» в особистому кабінеті або що вона упродовж 24 годин з моменту внесення платежу повідомила кредитора про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, що було визначено умовами п. 4. 2. 2 договору.

При цьому, суд вважає, що відповідачка, підписуючи кредитний договір, погодилася, що у разі невчинення нею однієї з описаних вище дій, здійснений платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом, а у разі, якщо на дату закінчення строку кредиту за цим кредитом залишається заборгованість, строк кредиту продовжуватиметься не більше ніж на 90 днів.

Твердження про те, що відповідачка у момент підписання договору не мала наміру автопролонгувати договір, строни цього не погоджували, відповідачка не надавала згоду на автопролонгацію строку кредиту спростовується умовами самого договору №4698852, який відповідачка підписала. Факт укладення та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачкою не заперечується.

Згідно статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

З огляду на викладене, сума нарахованих відповідачці процентів у розмірі 45600 грн. підлягає стягненню також.

Проте, не можуть бути стягнуті з відповідачки такі штрафні санкції, як індекс інфляції, а 3 % річних підлягають стягненню лише за певний період.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідачки з лютого 2022 року.

Отже, оскільки інфляційні втрати відповідачці нараховані за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно, то суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо цієї суми такою, що не підлягає задоволенню.

3 % річних нараховано позивачем за період з 28.01.2022 року по 19.05.2023 року. Проте, на підставі викладеного вище, суд вважає за можливе нарахування 3 % річних лише за період з 28.01. 2022 року по 23.02.2022 року. Отже, за 27 днів підлягає стягненню 44,28 грн. (20 000 х 3% = 600 : 365 = 1,64/день х 27).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із слідуючого.

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у суді здійснювала адвокат Крюкова М.В. на підставі відповідного ордеру та договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року (а.с.15, 74-77).

В позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правову (правничу) допомогу складає 10 000 грн.

До матеріалів справи додано також копію рахунку на оплату за договором про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року (а. с. 33), платіжну інструкцію №569 від 23.06.2023 року (а. с. 33), звіт про надання правової допомоги від 23.06.2023 року (а. с. 35).

Суд виходить з того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 року (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021 року (справа № 280/2635/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Від представника відповідачки до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу з 10000 грн. до 2000 грн., враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг (а. с. 102-103).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст.141ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання цих робіт, ціну позову, значення справи для сторін та обсяг задоволених позовних вимог, суд вважає за доцільне відшкодувати витрати позивача на правову допомогу в сумі 5000 грн. та відповідно судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1664,72 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" суму заборгованості за договором №4698852 про надання споживчого кредиту від 30.08.2021 року у розмірі 65644 (шістдесят п`ять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 28 коп., яка складається з тіла кредиту у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн., процентів у розмірі 45600 (сорок п`ять тисяч шістсот) грн. та трьох процентів річних у розмірі 44 (сорок чотири) грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 1664 (тисячу шістсот шістдесят чотири) грн. 72 коп. у рахунок відшкодування судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 26.04.2024 року.

Суддя Н.В.Чернякова