Справа № 478/834/24 Провадження № 2-н/478/131/2024
У Х В А Л А

08 липня 2024 року смт.Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Томашевський О.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційні витрати та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2024 року до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційні витрати та 3% річних.

В даній заяві представниця заявника просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 5945,39 грн за період з 01.02.2020 року по 30.04.2022 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Так, вбачається, що у даному випадку, заявниця звернулася до суду із даною заявою про видачу судового наказу з пропуском строку позовної давності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Вимоги заяви про видачу судового наказу поширюються на стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності та встановлення даних обставин виходить за межі інституту наказного провадження.

Стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання строку позовної давності. Проте, пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Отже, враховуючи викладене, з огляду на зазначені положення закону, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу за наведеною заявою.

Разом з тим, слід зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 164 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 165, 166 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційні витрати та 3% річних.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів, від дня складання повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.07.2024 року.

Суддя