Провадження 2/557/181/2024
Справа 557/394/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретарі судового засідання Слюсарчук І.В., Довгалець Н.М.,

номер справи 557/394/24,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Гоща в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Власюк І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її дочка? ? - ОСОБА_5 , яка перебувала у шлюбі з відповідачем. У період шлюбу в останніх народилося троє синів:? ? ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які разом з відповідачем проживали у будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

У грудні 2016 року відповідач під виглядом оздоровлення дітей вивіз їх в Іспанію, де звернувся із заявою про надання йому політичного притулку, як особі, що знаходиться в небезпеці. У лютому 2017 року позивачу вдалося повернути дітей з Іспанії та з цього часу вони проживають з нею та її чоловіком за вказаною вище адресою і перебувають на їх повному утриманні. Як зазначає позивач, діти відповідачу були потрібні лише для отримання на них соціальних пільг, як біженців.

У 2017 році позивач звернулася з позовом до Гощанського районного суду Рівненської області про позбавлення батьківських прав відповідача, в ході розгляду якого між ними було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 03 березня 2017 року. Згідно вказаної мирової угоди постійне місце проживання дітей визначено за адресою проживання позивача та, у зв`язку з перебуванням відповідача в Іспанії, остання визначена опікуном дітей, окрім того, у вказаній угоді сторонами обумовлено: дозволити ОСОБА_2 безперешкодне спілкування та участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей за місцем їх постійного проживання та реєстрації, брати дітей за місцем свого постійного проживання для відпочинку, якщо це не перешкоджає їх навчанню та здоров`ю, у вихідні та святкові дні, канікули, для лікування з супроводом чи без такого.

Позивач зазначає, що відповідач вже більше восьми років проживає за кордоном та за цей час приїжджав на України лише кілька разів, зокрема - після 22 лютого 2022 року для того, щоб оформити документи, що він є багатодітним батьком, тобто вирішуючи свої проблеми за рахунок дітей; за весь цей час відповідач фактично участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, з нею та її чоловіком фактично не спілкується, здоров`ям дітей, їх навчанням та потребами не цікавиться. Як зауважила позивач, утримання дітей повністю покладено на неї та її чоловіка, вони за власні кошти забезпечують їх належним харчуванням та одягом, здійснюють підготовку дітей до школи та створюють умови для отримання ними освіти, зокрема старший внук ОСОБА_9 вступив на два факультети РДГУ, забезпечують дітям медичний догляд та у випадку необхідності - їх лікування, зокрема середній внук ОСОБА_10 потребує лікування через вроджену ваду нирки, а також намагаються забезпечити духовний та фізичний розвиток дітей, їх підготовку до сімейного життя.

Оскільки жодної підтримки в означених питаннях відповідач не надає, а його спілкування по телефону з дітьми, на переконання ОСОБА_1 , є недостатнім для їх нормального та повноцінного виховання, остання вважає, що відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, задовільної матеріальної, грошової з врахуванням сум можливих аліментів на трьох дітей, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей.

Позивач вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Також позивач зауважила на тому, що утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природнім обов`язком батьків, що випливає зі змісту ст. 180 СК України, яка зобов`язує утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а у випадку навчання на стаціонарі у вищих навчальних закладах до 23 років, а тому, вказуючи на те, що відповідач інших осіб на утриманні не має, отримує дохід, працюючи за кордоном, та його стан здоров`я дозволяє йому працювати, має нерухоме майно, транспортний засіб, вважає, що останній може сплачувати щомісяця аліменти на користь позивача на дітей у розмірі 1/2 від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимогам законодавства України. Окрім того, позивач, вказуючи на те, що її внук ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після закінчення школи навчається на стаціонарній формі навчання в РДГУ м. Рівне на факультеті «Реабілітологія» по контракту, вважає, що аліменти на його утримання мають стягуватись з відповідача на період такого навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

За вказаних обставин, позивач просить суд:

-позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,? ? ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу досягнення ним повноліття - з 01 червня 2024 року на період його навчання на стаціонарі в РДГУ, але не довше ніж до досягнення ним 23 років або залишення навчання;

-судові витрати покласти на відповідача.? ?

26 квітня 2024 року представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи заперечення проти позову представник зазначив, що ОСОБА_2 належним чином виконує батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, по відношенню до своїх дітей, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, відповідач, проживаючи в Іспанії, щоденно спілкується з дітьми по телефону та цікавиться їх життям, переписується з ними за допомогою електронних засобів, кожного місяця пересилає дітям грошові кошти на карткові рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», а 16 серпня 2023 року відправив ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 40 003,47 грн для оплати за навчання в РДГУ та проживання у студентському гуртожитку. Окрім того, як зауважив представник, щорічно кожного сезону відповідач надсилає дітям одяг і передає продукти харчування, солодощі та іграшки, сприяв та підтримував синів ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , коли ті займалися змішаними бойовими мистецтвами у спортивному клубі «Скіф», у 2023 році надіслав екіпірування для ММА (рукавиці, спортивний одяг та рюкзаки), а під час перебування на України відповідач їздив з дітьми на змагання, відвідував їх тренування та постійно спілкувався з тренером щодо успіхів дітей у спорті, при цьому у 2022 та 2023 роках організовував та оплачував поїздку дітей до спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».? ? Також під час перебування на території України відповідач з дітьми відвідував різні культурні заходи, а влітку 2022 року - забирав синів ОСОБА_9 та ОСОБА_13 до себе в Іспанію, де провів екскурсії по історичним місцям країни, відпочивав з дітьми на океані.

Представник зауважив у відзиві на тому, що аргументи позивача на обґрунтування позовних вимог не заслуговують на увагу, а її висновки про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є голослівними, у зв`язку з чим представник просить суд їх оцінити критично. Окремо представник звернув увагу суду на те, що позивач та її чоловік неодноразово при особистій розмові пропонували відповідачу відмовитися від батьківських прав на дітей для того, щоб останні отримали статус «дітей, позбавлених батьківського піклування» для подальшого отримання ними соціальних пільг від держави, на що ОСОБА_2 у категоричній формі відмовлявся та що, як наслідок, стало пред`явлення даного позову, який, на думку представника, за відсутності предмета спору має штучних характер.

Представник відповідача, з огляду на викладені ним заперечення, вважає, що позивачем не доведено свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно виховання дітей, а лише вказано про недостатню міру, на її думку, виконання ним таких обов`язків, хоча дана обставина також не відповідає дійсності та підтверджується відсутністю даних про те, що відповідач притягувався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, окрім того, позивачем не надано переконливих і зважених аргументів про необхідність розірвання сімейних зв`язків батька ОСОБА_2 з дітьми, а також не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до трьох синів батьківських прав, у зв`язку з чим позов, на переконання представника відповідача, є безпідставним. Додатково представник звернув увагу також на те, що ОСОБА_2 в Іспанії виховує ще одного сина - ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові 22 липня 2024 року позов підтримала та просила такий задовольнити, вказавши на обставини, зазначені у позові, а також на те, що звертаючись до суду, щоразу діє як бабуся дітей в їх інтересах.? ? Додатково позивач пояснила, що у грудні 2016 року після смерті її доньки-матері дітей, відповідач, переслідуючи свої інтереси, забрав останніх та вивіз їх до Іспанії, пояснивши це тим, що везе дітей на відпочинок на період зимових канікул. Однак, як вияснилось пізніше, метою виїзду відповідача за кордон було влаштування ним свого особистого життя з жінкою, через яку, як вважає позивач, фактично сталася трагедія в її родині, та перше, що ОСОБА_2 зробив це було отримання ним статусу біженця та соціальних пільг як одинокий батько, що мало забезпечити можливість безбідного його проживання на території Іспанії та про що він особисто повідомляв під час телефонної розмови позивача, поставивши її та її чоловіка до відома про те, що наміру повертатися в Україну не має та дітей вони більше не побачать. Як стало відомо позивачу пізніше, діти на території Іспанії жили на конюшні в неналежних умовах, не навчалися, хоча тривав навчальний рік, що стало підставою ініціювання позивачем та її чоловіком питання повернення дітей в Україну. Даний факт позивач вважає зловживанням батьком своїми батьківськими обов`язками та вказує на те, що останній хотів вирішити своє матеріальне питання за рахунок дітей, однак, зрозумівши, що це не вдасться, в березні 2017 року повернув дітей до дому та обіцяв, що буде піклуватися про них, займатися їх вихованням, допомагати утримувати, тому просив не позбавляти його батьківських прав, на що на той час позивач та її чоловік? ? погодилися і позивач підписала з ОСОБА_2 мирову угоду та відмовилася від позову про позбавлення батьківських прав, який на час повернення дітей перебував на розгляді у Гощанському районному суді Рівненської області. Проте, як зауважила позивач, після підписання мирової угоди та від`їзду в Іспанію ОСОБА_2 забув про мирову угоду та ніякої участі у вихованні і утриманні дітей не брав, тому у лютому 2022 року, за декілька днів до початку війни, позивачем повторно було подано позов про позбавлення його батьківських прав. Коли у березні 2022 року ОСОБА_2 повернувся в Україну, то перше, що він попросив це відізвати позов, так як це питання не на часі, він приїхав захищати Батьківщину, дітей і на період війни буде знаходитись з дітьми в Україні. Позивач зазначила, що зваживши означені обставини, вона залишила поданий позов без розгляду, але відповідач, зловживаючи своїми правами, використав цю ситуацію лише для того, щоб оформити своє право на відстрочку від мобілізації, як батько трьох дітей. Ще одним зловживанням ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, як зауважила позивач, було те, що останній, забравши дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_13 до Іспанії в 2022 році, використав їх для оформлення соціальних пільг. По поверненню дітей в Україну, ОСОБА_2 ні разу до позивача та її чоловіка не телефонував, з метою убезпечити дітей від війни за останніх два з половиною роки ні разу не пропонував забрати дітей до себе, а для сина ОСОБА_9 не пропонував? ? забрати до себе на навчання.

Позивач ствердила, що відповідач після того, як виїхав з України особисто бачив дітей в 2021 та 2022 роках, зокрема приїжджав, коли його молодший син ОСОБА_12 йшов до першого класу, був 5-6 днів, у 2022 року приїхав після 10 березня та був два місяці, після чого з сином ОСОБА_9 їздив до Іспанії на кілька днів, повернувшись побув ще кілька днів та, забравши сина ОСОБА_13 , знову поїхав до Іспанії, де вони були приблизно півтора місяці і з 29 серпня 2022 року відповідач більше дітей не бачив. При цьому, як зазначила позивач, будь-які перешкоди з її сторони не чинилися та мало місце сприяння у спілкуванні з дітьми, так як по приїзду відповідача такий проживав у її будинку разом з дітьми, при цьому навчанням дітей не цікавився, комунікації з їх? ? вчителями? ? не мав, не цікавився останній і здоров`ям дітей. Позивач не заперечувала обставин щодо перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на рахунки дітей, проте вважає, що це право батька перераховувати кошти дітям на їх особисті витрати, які вони використовують на власні потреби, не заперечувала остання і обставин передання відповідачем дітям одягу та взуття, вказавши на те, що таке в основному було вживаним.

За вказаних обставин, позивач вважає, що відповідач не брав та не бере участі у вихованні дітей належним чином, так як в силу постійного проживання його за кордоном вже понад сім років він не може це робити навіть фізично, відповідач сам обрав собі такий спосіб життя і місце проживання, залишивши дітей після смерті матері, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідаючи на питання представника ОСОБА_4 позивач вказала на те, що опікуном дітей вирішила стати через те, що діти проживали разом з нею після смерті матері та виїзду батька за кордон, тому потребували постійної опіки, будь-якої вигоди та привілеїв від цього статусу вона не отримує, окрім того її статус опікуна є невизнаним органом опіки та піклування і органом місцевого самоврядування, оскільки для того, щоб вона мала статус опікуна їй мали видати посвідчення опікуна, на підставі якого вона як опікун могла б представляти інтереси дітей, що є однією із підстав того, що вона сьогодні вирішує питання позбавлення батька батьківських прав. Окрім того, позивач зауважила, що з приводу вирішення проблемних питань, що стосувалися дітей, до відповідача вона не зверталася, про такі його не повідомляла та вирішувала їх своїми силами, вважає, що відповідач сам повинен цікавитись дітьми. Також позивач повідомила, що фактів насильства зі сторони відповідача по відношенню до дітей та до неї не було, контактам дітей з батьком не перешкоджали, захист інтересів дітей шляхом позбавлення батьківських прав полягає в тому, що позивач як опікун зможе вирішувати всі питання, що стосуються дітей? ? в будь-яких установах.

Представник позивача ОСОБА_3 14 серпня 2024 року у вступному слові зайняла аналогічну позивачу позицію та окремо акцентувала увагу на тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми особисто в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як живе далеко від них, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, при цьому робить це свідомо і систематично, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Як зауважила представник, позивач та її чоловік не чинили та не чинять перешкод у спілкуванні батька з дітьми, не забороняють батьку забирати дітей на канікули до Іспанії, в цілому дотримуються умов мирової угоди, яка була визнана Гощанським районним судом Рівненської області 03 березня 2017 року, які безпричинно не виконуються відповідачем. Так, жодного разу протягом восьми років діти не відпочивали в Іспанії, не поправляли своє здоров`я на курортах цієї країни, батько не вітав дітей особисто з днем першого та останнього дзвоника, один із хлопців постійно хворіє та потребує лікування та особливого ставлення до харчування, проте допомоги від батька не отримував і не отримує. Окрім того, на думку сторони позивача, відповідач зловживає батьківськими правами, так як приїхавши на територію України після початку повномасштабного вторгнення, вирішував питання відстрочки від мобілізації, а не займався вихованням дітей. Представник зауважила, що надсилання відповідачем поштою дітям непридатних для вживання продуктів харчування, бувших у використанні одягу та взуття, які за розміром не можуть бути використані, пошкодженого велосипеда, ремонт якого коштує дорожче, ніж придбання нового, не лише не підтверджує факту участі батька у вихованні дітей, але й спростовують такий факт. Звернула увагу представник і на те, що відповідач аліменти на дітей не сплачує, добровільно матеріальну допомогу на їх утримання позивачу та її чоловіку не надає, при цьому періодичні перерахування ним грошових коштів на карткові рахунки дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які направлені на кишенькові витрати дітей, не підтверджує здійснення відповідачем свого обов`язку щодо забезпечення необхідного рівня їх життя, утриманням дітей протягом останніх восьми років займаються бабуся та дідусь дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_15 . Як зауважила представник, звернення позивача до суду з позовами про позбавлення відповідача батьківських прав у 2017 та 2022 роках, за обставин цієї справи, можна розглядати як заходи впливу на нього, які не дали позитивних результатів, оскільки останній не виконав взятих на себе обов`язків, в тому числі і за умовами мирової угоди.

Відповідач ОСОБА_2 14 серпня 2024 року у вступному слові позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вказав на те, що належним чином виконує батьківські обов`язки по відношенню до своїх трьох дітей, зокрема перераховує грошові кошти на рахунки дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , в тому числі перераховує грошові кошти на оплату навчання в університеті та проживання в гуртожитку. Відповідач зазначив, що бере постійну участь у житті своїх дітей, спілкується з ними в телефонному режимі, через відеозв`язок майже кожного дня, та за допомогою повідомлень, оскільки особисто приїхати в Україну на даний час не має можливості, цікавиться їх захопленнями, пересилає їм одяг та продукти харчування, солодощі, які діти в нього просять, будучи в Україні виїжджав з дітьми на змагання, відвідував з ними фестивалі, проводив з ними час в дитячих розважальних закладах, при цьому спілкувався з ними на різні теми, з ОСОБА_16 обговорював питання щодо вступу в університет після закінчення гімназії. Окрім того, відповідач зазначив, що забирав синів ОСОБА_9 та ОСОБА_13 до Іспанії, де останні подорожували історичними місцями країни, ОСОБА_13 - у 2022 році возив на океан, перераховував кошти на відпочинок сину ОСОБА_13 у Болгарії, також постійно перебуває на зв`язку із сином ОСОБА_12 , якому пересилає одяг, продукти харчування, висилав спортивне екіпірування та велосипед. Окремо відповідач зазначив, що при особистій розмові з ОСОБА_1 остання повідомляла його про те, що у дітей все добре, вони нічого не потребують і від нього нічого не потрібно, а її чоловік ОСОБА_15 при особистій розмові - кілька разів пропонував позбавити його батьківських прав для того, щоб діти отримували пільги, як сироти, на що він відмовився. Відповідач категорично заперечив аргументи позивача щодо неналежного проживання дітей у 2017 році в Іспанії, а також використання ним таких для отримання соціальних пільг, вказав на те, що позивач не зверталася до нього з приводу вирішення проблемних питань що стосуються його дітей. Відповідач звернув увагу на те, що цього літа позивач не надала дозволу на перетин дітьми кордону для відпочинку в Іспанії.

Відповідаючи на запитання відповідач повідомив, що не перераховує кошти для ОСОБА_1 на утримання дітей, водночас зазначив про те, що не відмовляється перераховувати позивачу на утримання дітей грошові кошти при наданні нею рахунку та готовий спілкуватися з нею задля забезпечення добробуту дітей. Також відповідач вказав на те, що не проти забрати до себе дітей, з приводу чого мав розмову з позивачем у перший день війни, однак остання його запевнила, що у них все нормально та дозволу на їх вивіз не надає. Також, відповідаючи на запитання, відповідач зазначив, що працює монтажником в Іспанії та його місячний офіційний дохід складає приблизно до 1500 Євро, окрім того, на його утриманні є ще один син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Останній повідомив, що через судові процеси з позивачем щодо дітей спілкується дуже рідко та між ними відсутня домовленість щодо сплати аліментів.

Представник відповідача ОСОБА_4 14 серпня 2024 року у вступному слові вказав на те, що позивачем не доведено і не надано суду доказів в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до трьох синів батьківських прав.

Як зауважив представник, позивач має упереджене ставлення до відповідача через сімейне горе, на що остання сама вказала у вступному слові, а також через майнові питання, пов`язані із прийняттям спадщини дітьми, так як потрібен дозвіл батька, за яким позивач до нього не зверталася. На переконання представника, мотив звернення позивача до суду, який? ? ? вона пов`язує із подальшою можливістю в будь-якій організації вирішувати питання щодо дітей, не є належним способом захисту прав дітей, оскільки для цього можливо оформити довіреність, з приводу чого позивач не бажає звертатися до відповідача і взагалі з ним комунікувати.

Представник звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайньою і надзвичайною мірою відповідальності і застосовується судом до недобросовісних батьків лише тоді, коли всі заходи впливу виявилися безрезультатними, водночас обставин недобросовісності відповідача, як батька, не встановлено, позивачем не доведено свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дітей. Окремо представник звернув увагу на існування мирової угоди між сторонами, яка є обов`язковою до виконання і в якій зазначено, що на ОСОБА_1 , як опікуна дітей, покладені певні обов`язки щодо виховання дітей. За вказаних обставин, представник вважає, що позивачем не надано суду переконливих і зважених аргументів необхідності розірвання сімейних зав`язків батька ОСОБА_2 з дітьми, а тому позов в цій частині є безпідставним.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів, то представник, вказуючи на те, що відповідач виконує свій обов`язок щодо утримання дітей, оскільки щомісяця перераховує грошові кошти на їх рахунки, висилає трьом синам одяг та їжу, що розцінює як достатні аліменти, вважає, що права дітей в даному випадку не порушені, а тому позовні вимоги в цій частині також є безпідставними.

Представник третьої особи Власюк І.В. 14 серпня 2024 року у вступному слові підтримала наданий органом опіки та піклування висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей, вказала на те, що орган опіки та піклування не знайшов достатній підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, при цьому, оскільки було встановлено те, що обов`язки батьком виконуються не в повній мірі, його під час засідання комісії було попереджено про належне виконання батьківських обов`язків, що відображено у протоколі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області Пацка Д.В. від 20 березня 2024 року у вказаній справі відкрите провадження, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 14 квітня 2024 року.

28 березня 2024 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволено заяву адвоката Волошина І.В. про відвід судді Пацка Д.В. у цивільній справі № 557/394/24 (провадження № 2/557/181/2024) та справу передано на розгляд іншому судді Гощанського районного суду Рівненської області, який визначається у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

01 квітня 2024 року після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, дану цивільну справу передано на розгляд судді Оленич Ю.В.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В. від 04 квітня 2024 року цивільна справа прийнята до провадження, призначено підготовче засідання на 10 годину 30 квітня 2024 року, орган опіки та піклування Гощанської селищної ради зобов`язано надати затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його дітей.

26 квітня 2024 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30 травня 2024 року ухвалами Гощанського районного суду Рівненської області задоволені клопотання позивача та представника відповідача про виклик свідків і заслуховування думки дітей, а також частково задоволено клопотання позивача - про витребування доказів та долучення доказів (ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати) і у підготовчому засіданні оголошено перерву до 15 години 24 червня 2024 року.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 24 червня 2024 року вирішено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні ОСОБА_2 в режимі відеоконференції, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 11 липня 2024 року, також визначено дати наступних судових засідань 09 година 30 хвилин 22 липня 2024 року та 10 година 00 хвилин 14 серпня 2024 року.

15 листопада 2024 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 19 лютого 2005 року одружились та є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказані обставини стверджується даними свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського управління юстиції 19 лютого 2005 року (арк. спр. 12 т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області 09 червня 2006 року (арк. спр. 13 т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області 14 липня 2009 року (арк. спр. 14 т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області 13 січня 2015 року (арк. спр. 15 т. 1), витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованих 10 січня 2017 року (арк. спр. 18, 19, 20 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла у віці 30 років в смт Гоща Гощанського району Рівненської області, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , повторно виданого Гощанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 10 січня 2017 року (арк. спр. 11 т. 1).

Як убачається з даних погосподарської книги (арк. спр. 23 т. 1), витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 11-03-03/685 від 24 квітня 2024 року (арк. спр. 231 т. 1) та повідомлення завідувача гуртожитку № 7 РДГУ (арк. спр. 228 т. 1), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою були зареєстровані також і ОСОБА_5 , яка знята з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю, та ОСОБА_6 , який знятий з реєстрації 10 листопада 2022 року і проживає в гуртожитку № НОМЕР_6 РДГУ.

Відповідно до ухвали Гощанського районного суду Рівненської області від 03 березня 2017 року, яка набрала законної сили 09 березня 2017 року, судом було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_15 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (арк. спр. 16-17 т. 1). Згідно мирової угоди: позивачі відмовляються від подальшого продовження розгляду справи в суді (п. 1);? ? місце постійного проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дати підписання та затвердження мирової угоди визначається за місцем їх постійної реєстрації: АДРЕСА_1 (п. 2);? ? в зв`язку з проживанням ОСОБА_2 в іншому місці, перебуванні на заробітках в іншій державі тощо опікуном над неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначається ОСОБА_1 , що проживає та зареєстрована за адресою:? ? смт Гоща, вул. Незалежності, 19а, Рівненської області (п. 3); забороняється ОСОБА_2 без нотаріально посвідченого письмового дозволу опікуна вивозити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за межі території держави Україна та змінювати їх постійне місце проживання (п. 4); дозволити ОСОБА_2 безперешкодне спілкування та участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем їх постійного проживання та реєстрації, брати дітей за місцем свого постійного проживання для відпочинку, якщо це не перешкоджає їх навчанню та здоров`ю, у вихідні та святкові дні, канікули та для лікування (з дотриманням вимог п. 4 мирової угоди) з супроводом або без такого. Час перебування та повернення дітей узгоджується сторонами.

17 березня 2017 року заступник голови Гощанської районної державної адміністрації звернувся до Гощанського районного суду Рівненської області з приводу роз`яснення щодо подальших дій органу опіки та піклування на виконання зазначеної вище ухвали, оскільки згідно такої позивачі відмовилися? ? від подальшого розгляду справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей, а тому орган опіки та піклування не вправі надати? ? дітям статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також призначити ОСОБА_1 опікуном (арк. спр. 22 т. 1).

Як убачається з листа селищного голови Гощанської селищної ради від 02 травня 2024 року за № 2/Р-150/24/05-21.1/24, ОСОБА_1 роз`яснено, що неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8 не є дітьми, позбавленими батьківського піклування відповідно до чинного законодавства України, тому надати останнім статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначити її опікуном є неможливим (арк. спр. 223-224 т. 1).

Відповідно до поданої заяви та пакету документів від 26 травня 2022 року? ? ОСОБА_2 і його діти - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули статусу багатодітної сім`ї, управлінням соціального захисту населення Рівненської державної адміністрації ОСОБА_2 було видано посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_7 від 30 травня 2022 року з терміном дії до 01 червня 2024 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 видані посвідчення дитини з багатодітної сім`ї відповідно серії ДБ № 823745, серії НОМЕР_8 та ДБ № 823747 від 30 травня 2022 року з терміном дії до 01 червня 2024 року кожне, що стверджується даними листа управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації за вих. № 903/01-21/24 від 01 травня 2024 року (арк. спр. 227 т. 1).

Із наявних у матеріалах справи характеристик від 12 квітня 2024 року та довідки № 01-24/137 від 26 квітня 2024 року з Гощанського академічного ліцею Гощанської селищної ради (арк. спр. 191, 192, 232 т. 1), характеристики з психолого-природничого факультету РДГУ (арк. спр. 193 т. 1), повідомлень завідувача директора ТОВ «Олександрова клініка реабілітації», декана ППФ РДГУ, довідки № 132/60-29 від 15 квітня 2024 року ПФУ РДГУ (арк. спр. 229, 230, 233 т. 1), квитанцій до платіжних інструкцій (арк. спр. 236, 237 т. 1) судом установлено, що:

- ОСОБА_8 та ОСОБА_18 навчаються у Гощанському академічному ліцеї та характеризуються з позитивної сторони, впродовж останніх років зв`язок з вчителями постійно підтримувала бабуся ОСОБА_1 , вона ж відвідувала батьківські збори та брала активну участь у вирішенні питань з батьківськими колективами, надавала безповоротну фінансову допомогу. Батько ОСОБА_2 упродовж 2022-2023, 2023-2024 навчальних років контакту зі школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує;

- ОСОБА_6 навчається в Рівненському державному гуманітарному університеті на психолого-природничому факультеті на платній, денній формі навчання, здобуваючи перший (бакалаврський) рівень вищої освіти за освітньо-професійною програмою «Фізична терапія» спеціальності 227 «Терапія та реабілітація» галузі знань 22 Охорона здоров`я, термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року, де характеризується позитивно, проходив практику в ТОВ «Олександрова клініка реабілітації», де також зарекомендував себе з позитивної сторони, та на даний час? ? проживає в гуртожитку № НОМЕР_6 , при цьому батько ОСОБА_2 з питаннями щодо навчання сина до адміністрації вузу та проходження ним практики до керівництва закладу - не звертався, умовами його проживання в гуртожитку та поведінкою - не цікавився. ОСОБА_1 19 вересня 2023 року, 02 лютого 2024 року та 06 березня 2024 року вносились кошти за навчання ОСОБА_6 в РДГУ.

З даних ультразвукового дослідження від 20 вересня 2021 року за № 1 та від 30 квітня 2024 року за № 1 (арк. спр. 21, 225 т. 1), повідомлення директора КНП «Гощанський ПМСД» Гощанської селищної ради за № 114 від 24 квітня 2024 року (арк. спр. 234 т. 1), медичного запису лікаря від 31 травня 2022 року? ? (арк. спр. 235 т. 1) судом установлено, що

- ОСОБА_6 перебуває на «Д» обліку з діагнозом: Зниження гостроти зору. Дитина потребує підвищеного контролю та нагляду;

- ОСОБА_7 перебуває на «Д» обліку з діагнозом: Мультикістоз лівої нирки. Дитина потребує підвищеного контролю та нагляду. Також останньому 31 травня 2022 року встановлено діагноз: Аномалія еритроцитів;

- ОСОБА_8 на «Д» обліку не перебуває.

За повідомленням ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 19 квітня 2024 року № 2177/203/02-24, інформації КЗ «ТЦСП» від 10 квітня 2024 року № 01-11/205 ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався та його сім`я не перебуває на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах та під соціальним супроводом (арк. спр. 194, 196 т. 1).

Згідно даних довідки-характеристики Гощанської селищної ради на ОСОБА_19 , компрометуючі матеріали щодо останнього у виконкомі Гощанської селищної ради відсутні (арк. спр. 195, зворотня сторона, т. 1).

З даних акту обстеження умов проживання від 15 квітня 2024 року слідує, що за місцем проживання дітей та позивача у будинку АДРЕСА_1 , - задовільні санітарно-гігієнічні умови, будинок облаштований меблями сучасного зразка, є побутова та оргтехніка, сім`я забезпечена продуктами харчування, старші хлопці мають окремі кімнати, а менший займає вітальню, для дітей облаштовані місця для сну, відпочинку та навчання, одяг та взуття відповідають віку та сезону, є іграшки, сучасні гаджети, засоби особистої гігієни, канцтовари, стосунки у сім`ї - дружні, взаємоввічливі (арк. спр. 197 т. 1).

Також судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 працює та проживає у Королівстві Іспанія, де у нього ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ще один син - ОСОБА_20 .

Згідно даних свідоцтва № А7095202/19, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мостолеса 16 серпня 2023 року, ОСОБА_21 (домашня адреса: АДРЕСА_3 ) є батьком ОСОБА_22 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження: Мостолес, лікарня «Рей Хуан Карлос», провінція Мадрид, країна Іспанія (арк. спр. 173-178 т. 1).

За даними Державної прикордонної служби України від 12 червня 2024 року за № 19-40760/18/24-Вих, ОСОБА_2 в період з 08 листопада 2017 року по травень 2024 року перетинав кордон: 03 січня 2021 року (в`їзд) 15 січня 2021 року (виїзд); 16 серпня 2021 року (в`їзд) 10 вересня 2021 року (виїзд); 15 березня 2022 року (в`їзд) 12 травня 2022 року (виїзд); 23 травня 2022 року (в`їзд) 13 липня 2022 року (виїзд); 29 серпня 2022 року (в`їзд) 01 вересня 2022 року (виїзд) (арк. спр. 2 т. 2).

Як убачається з даних протоколу проведення бесіди з малолітнім ОСОБА_8 від 15 квітня 2024 року, письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_7 від 15 квітня 2024 року та ОСОБА_6 від цього ж числа (арк. спр. 198, 199, 200 т. 1), кожен з хлопців окремо вказав на те, що батько ОСОБА_23 регулярно спілкується з ними по телефону (кілька разів на тиждень), присилає посилки з їжею та іноді з одягом, синам ОСОБА_13 та ОСОБА_9 переказує грошові кошти на банківські картки. Малолітній син відповідача ОСОБА_12 про позбавлення батьківських прав батька дізнався під час розмови з в.о. начальника служби у справах дітей Гощанської селищної ради Власюк І.В. 15 квітня 2024 року, останній розповів, що хоче жити з бабусею і дідусем, щодо життя з татом визначитись не може. Про те, що не може визначитись з приводу позбавлення батьківських прав батька у письмових поясненнях вказав також і син відповідача ОСОБА_9 , а син останнього ОСОБА_10 у своїх письмових поясненнях зазначив, що не бажає спільно проживати з батьком, при цьому спілкування, яке має з батьком для нього достатнє, більшого останній не потребує.

Про аналогічні обставини ствердили ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і в ході судового розгляду справи. Окремо ОСОБА_24 ОСОБА_12 зазначив, що спілкується з татом по телефону та чекає на його дзвінки, йому приємно з ним спілкуватися і таке спілкування з татом для нього є важливим, в ході розмов ОСОБА_12 розповідає татові про себе, останній його підтримує, цікавиться його здоров`ям та навчанням, окрім того, тато висилає йому посилки з продуктами харчування та одягом, на день народження дарує подарунки, а коли тато був в Україні, то вони разом читали, гуляли, їздили до бабусі ОСОБА_25 , у майбутньому хотів би ходити з ним на риболовлю. ОСОБА_12 відчуває, що тато про нього дбає та він хоче, щоб останній залишався частиною його життя, також він не проти поїхати до тата в Іспанію, однак проживати хоче залишитися з бабусею. На думку ОСОБА_26 та ОСОБА_27 участь батька в їх житті є недостатньою.

Про те, що ОСОБА_2 постійно спілкується із синами вказує також зміст листування останнього із ними шляхом текстових повідомлень (арк. спр. 88-91, 123-130, 148-155 т. 1).

Із представлених відповідачем фотознімків та відеозаписів убачається спільне проведення ОСОБА_2 разом з дітьми відпочинку та дозвілля в Україні, а також із синами ОСОБА_9 та ОСОБА_13 за її межами (арк. спр. 80-86, 114-121, 142-146, 157-165, 179 т. 1).

Окрім того, обставини перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за місцем проживання їх батька відповідача ОСОБА_2 у Королівстві Іспанія у 2022 році, а також обставини надіслання відповідачем дітям продуктів харчування, одягу не оспорюються стороною позивача та стверджуються даними заяви ОСОБА_1 про згоду на тимчасову поїздку за кордон, яка нотаріально посвідчена 11 липня 2022 року (арк. спр. 112 т. 1), квитків пасажира, які купувалися на ім`я ОСОБА_27 за маршрутом «Київ-Мадрид», час відправки 12 травня 2022 року та за маршрутом «Мадрид-Львів», час відправки 21 травня 2022 року (арк. спр. 77-78 т. 1), а також на ім`я ОСОБА_26 за маршрутом «Київ-Мадрид», час відправки 13 липня 2022 року, та за маршрутом «Мадрид-Київ», час відправки 27 серпня 2022 року (арк. спр. 111 т. 1), митними деклараціями (арк. спр. 166 172 т. 1).

Із даних копії банківської картки на ім`я ОСОБА_2 та інформації про трансакції (арк. спр. 61-76, 93-110, 132-140) судом установлено, що ОСОБА_2 періодично перераховував грошові кошти зі свого рахунку на карткові рахунки:

- сина ОСОБА_6 , рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», (27 жовтня 2022 року 3612,11 грн, 19 грудня 2022 року 4001,35 грн, 07 січня 2023 року 501,84 грн, 04 лютого 2023 року 2056,29 грн, 18 березня 2023 року - 501,84 грн, 13 червня 2023 року 14 421,19 грн, 16 серпня 2023 року 40 003,47 грн, 01 жовтня 2023 року 2502,61 грн, 24 жовтня 2023 року 1001,05 грн, 01 листопада 2023 року 2600,03 грн, 02 грудня 2023 року 2515,61 грн, 29 грудня 2023 року 2501,71 грн, 01 березня 2024 року 2503,33 грн, 03 квітня 2024 року 4057,79 грн, 12 квітня 2024 року 2016,52 грн);

- сина ОСОБА_7 , рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», (07 липня 2021 року 1 543,08 грн, 17 жовтня 2021 року 4 506,13 грн, 28 листопада 2021 року 371,43 грн, 07 січня 2022 року 572,31 грн, 14 січня 2022 року 509,96 грн, 24 січня 2022 року 1560,05 грн, 19 грудня 2022 року 4000,87 грн, 07 січня 2023 року 501,84 грн, 07 січня 2023 року 501,84 грн, 25 травня 2023 року 2018,58 грн, 13 червня 2023 року 20 003,59 грн, 04 липня 2023 року 4000,61 грн, 01 жовтня 2023 року 2 502,61 грн, 25 листопада 2023 року 202,06 грн, 02 грудня 2023 року 2 515,61 грн, 29 грудня 2023 року 2501,71 грн, 01 березня 2024 року 2501,71 грн,? ? 03 квітня 2024 року 4120,54 грн);

- позивача ОСОБА_1 , рахунок відкритий в АТ «ОщадБанк», (01 червня 2020 року 3012,03 грн, 03 травня 2021 року 10 013,23 грн, 02 червня 2021 року 1502,39 грн, 17 жовтня 2021 року 4506,13 грн, 07 січня 2022 року 572,46 грн, 23 січня 2022 року 1538,64 грн, 20 лютого 2022 року 366,80 грн, 23 лютого 2022 року 100,42 грн, 19 грудня 2022 року 4000,87 грн).

З повідомлення фахівця АТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2024 року (арк. спр. 226 т. 1) убачається відсутність надходжень грошових переказів за період з 2022 по 2024 роки від ОСОБА_2 на картку ОСОБА_1 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк».

Під час судового розгляду допитані свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_23 , які є батьками відповідача, з позитивної сторони охарактеризували сина, як батька дітей, зазначили, що останній дуже добре відноситься до них та діти люблять, коли він приїжджає, щасливі цьому і раді його бачити, їм відомо про те, що син надає матеріальну підтримку дітям, зокрема висилає посилки з продуктами харчування та одягом на їх ім`я в с. Тучин і в с-ще Гоща, а також гроші дітям на картки, часто їм телефонує, не має з дітьми конфліктів та ніколи не застосовував до них насилля, не мав проблем із зловживанням алкоголем, наркотиками та проблем із законом, має можливість та бажає забрати дітей проживати до себе в Іспанію, однак зі слів останнього їм відомо, що ОСОБА_1 не віддає дітей. Дії ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_15 свідки характеризували позитивно та зазначили, що випадки створення перешкод зі сторони останніх у спілкуванні батька з дітьми їм не відомі. Окремо свідок ОСОБА_28 ствердила про те, що її син ОСОБА_2 є хорошим батьком для своїх дітей, піклувався та піклується про них, зокрема до виїзду в Іспанію ходив на батьківські збори, записав сина ОСОБА_16 на тхеквондо, куди водив його та їздив з ним на змагання, в 2016 році возив дітей на відпочинок в м. Одеса. Свідок зазначила, що син кожного року приїздив на Україну, де постійно проводив час з дітьми, які його люблять, чекають на нього та хочуть з ним спілкуватися, їздив з ними в м. Рівне на відпочинок. Востаннє син приїжджав на Україну в березні 2022 року та хотів забрати дітей, проте дід з бабою - ОСОБА_1 та ОСОБА_15 відмовили у виїзді, мотивувавши тим, що старшому - ОСОБА_16 необхідно завершити навчання.

Допитана свідок ОСОБА_29 вказала на те, що проживає по сусідству із позивачем ОСОБА_1 , окрім того, внук останньої ОСОБА_12 та її син ходять в один клас, ОСОБА_2 - знає, як батька внуків позивача та неприязних стосунків з ним немає. ОСОБА_29 вказала про те, що батьки класу, куди ходить її син ОСОБА_30 та внук позивача ОСОБА_12 , спілкуються з приводу навчання у групі, яка створена у месенджері «Вайбер», куди, в тому числі, скидають підтвердження проплати за навчання у ліцеї та на інші потреби класу, однак такої участі відповідача вона підтвердити не може, не бачить вона ОСОБА_2 і на батьківських зборах. Їй відомо, що активну участь у вихованні дітей приймають ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , останні піклуються про них, випадки обмеження зі сторони ОСОБА_1 спілкування ОСОБА_2 з дітьми їй невідомі, як і не відомі випадки застосування фізичного насилля зі сторони останнього по відношенню до дітей.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомив, що є чоловіком позивача ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 - є батьком його внуків, якого свідок винуватить у смерті своєї доньки, водночас стосунки з ним характеризує, як нейтральні. Свідок зазначив, що його дружина тричі зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Так, в 2017 році причиною звернення стало те, що відповідач під приводом оздоровлення дітей вивіз таких до Іспанії для вирішення своїх особистих питань, а саме: питання виїзду з території України, а також отримання від держави Іспанія матеріальної допомоги та соціального житла. ОСОБА_2 дітей повернув приблизно через два місяці. По приїзду ОСОБА_2 повідомив, що віддає дітей та просить, що вони не мали до нього ніякого діла. Оскільки ОСОБА_15 та ОСОБА_1 отримали те, що хотіли, а саме: їм повернули дітей, ОСОБА_15 пообіцяв ОСОБА_2 , що ніяких питань відносно нього не буде та вони звернуться із заявами про закриття, порушених відносно нього кримінальних проваджень. Вони свою обіцянку виконали, після чого між ними була укладена мирова угода, за умовами якої діти залишились з ними та опікуном була призначена дружина свідка позивач ОСОБА_1 , а відповідач зобов`язався піклуватиметься про дітей. Однак, пройшов певний час, ніякого піклування про дітей зі сторони ОСОБА_2 не було та участі у їх вихованні він не брав. Повторно звернення з позовом мало місце перед початком війни в Україні, а коли війна почалася, то ОСОБА_2 приїхав в Україну та повідомив, що хоче захищати Батьківщину і просив відізвати заяву, оскільки це не на часі. Таке рішення визвало у свідка повагу та, за згодою дітей, на прохання ОСОБА_2 , він з дружиною дозволили йому жити у них в будинку та відізвали заяву. Однак, в цей час відповідач займався своїми справами, в тому числі виготовив собі документи багатодітного батька, а на дітей документи про те, що вони є дітьми-сиротами, при цьому ніякої участі у вихованні дітей не брав, а через деякий час сказав, що повертається назад до Іспанії на роботу та наміру жити в Україні не має. Виготовлення ОСОБА_2 документів на дітей в Україні, а в подальшому в Іспанії, для чого останні таким були туди вивезені в 2022 році, свідок пов`язує з реалізацією ним лише своїх інтересів, зокрема отримання соціальної допомоги для неповнолітніх дітей від країн ЄС, якою він користувався. При цьому, свідок зауважив, що ніякої участі у вихованні дітей ОСОБА_2 не приймає, не піклується про їх життя та здоров`я, не забезпечує здобуття ними освіти, ніяких дій в реаліях війни щодо забезпечення безпеки дітей останній не здійснив, а виїхав з території України та не запропонував забрати їх в Іспанію.

Окремо свідок зауважив на тому, що умови зазначеної вище мирової угоди відповідачем не виконуються, останній є учасником шкільної групи у месенджері «Вайбер», де розміщуються оголошення про необхідні фінансові внески, однак такий жодного разу не здійснив відповідних проплат, хоча як батько повинен сприяти отриманню дітьми середньої освіти, не прививав дітям любові до України.

Відповідаючи на запитання представника відповідача свідок повідомив, що за результатами розгляду даної справи особисто він ніякої вигоди не отримає, за будь-якими соціальними виплатами та доплатами вони з дружино не зверталися, так як вважають, що в змозі забезпечити їх самостійно, його дружина отримує лише пенсію по втраті годувальника, яку вони відкладають дітям. Свідок вказав, що перерахування відповідачем коштів на рахунки дітей це його добровільна воля та не пов`язана з виконанням ним батьківських функцій, вони ж з дружиною цих коштів не брали та діти користувалися ними самостійно. Свідку відомо, що відповідач спілкується з дітьми, однак зауважив, що таке спілкування є наказним та діти по життю його боялися, окрім того, діти не завжди хочуть з ним спілкуватися. Також свідок, відповідаючи на запитання представника повідомив, що на даний час є заповіт його матері на трьох його внуків, який має виконуватись, однак виконання заповіту на даний час неможливе через обтяження, яке було накладено на спадкове майно? ? у зв`язку з договором довічного утримання матері свідка його покійною дочкою, який на даний час втратив чинність, оскільки ОСОБА_2 , який мав його виконувати виїхав за кордон, окрім того зауважив на тому, що у заповіті є застереження щодо відповідача.

Як установлено з витягу з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Гощанської селищної ради від 22 квітня 2024 року, комісією було вирішено позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати недоцільним та попереджено ОСОБА_2 про належне виконання батьківських обов`язків відносно дітей (арк. спр. 112 т. 2).

24 квітня 2024 року органом опіки та піклування Гощанської селищної ради прийнято висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк. спр. 187-190 т. 1).

Зміст спірних правовідносин

Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей, а також утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Щодо вимоги позивача про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ( ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 та інші).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим на території України, з кінця 2016 року перебуває за її межами в Республіці Іспанія, де працює, а його діти син ОСОБА_6 (з ІНФОРМАЦІЯ_8 досяг повноліття), неповнолітній син ОСОБА_7 та малолітній син ОСОБА_8 проживають на території України, зокрема старший син відповідача на період навчання зареєстрований та проживає в м. Рівне, а сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою реєстрації якої ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 03 березня 2017 року було визначено місце постійного їх проживання та за спільною згодою сторін по даній справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на заробітках в іншій державі опікуном над неповнолітніми було визначено позивача.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дітей, насамперед, обґрунтована ухиленням батька від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дітей та свідомим, систематичним нехтуванням ним своїми батьківським обов`язками.

Однак, на виконання свого обов`язку щодо доведення своїх вимог, належних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надала.

Не підтверджуються достатніми доказами і твердження сторони позивача про зловживання відповідачем батьківськими правами.

Та обставина, що ОСОБА_2 тривалий час перебуває за кордоном, на думку суду, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

Прийшовши такого висновку, суд в тому числі зважає і на досягнуті між сторонами по справі домовленості за мировою угодою, якою позивача саме у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на заробітках в іншій державі ними було визначено опікуном.

Разом з тим судом установлено, що відповідач, перебуваючи на кордоном, не втрачає зв`язку з дітьми, регулярно з ними спілкується за допомогою телефонного та відеозв`язку, шляхом текстових повідомлень у месенджерах, цікавиться їх життям, надсилає їм посилки з продуктами харчування, одягом та взуттям, іграшки, а також подарунки на день народження, двом старшим синам перераховує грошові кошти на їх карткові рахунки, по приїзду в Україну в 2021 та 2022 роках організовував дозвілля та відпочинок дітей, проводив разом з ними час, окрім того, сприяє їхньому розвитку, фінансуючи заняття спортом та літній відпочинок.

Про вказані обставини, які зазначила сторона відповідача, аргументуючи свої заперечення щодо позову в частині позбавлення батьківських прав,? ? повідомили у судовому засіданні і самі діти, які не висловили власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав батька. Окрім того, такі обставини стверджуються дослідженими доказами і не заперечуються позивачем.

Надаючи оцінку поведінці відповідача в розрізі досліджених доказів суд зауважує, що загалом така поведінка свідчить про бажання відповідача як батька брати участь у вихованні та спілкуванні із синами, його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки.

У справі не встановлено обставин, які б характеризували батька як такого, що є неблагополучним, чи становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку.

При цьому, встановлений факт попередження відповідача під час засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Гощанської селищної ради за результатами розгляду питання доцільності позбавлення його батьківських прав відносно дітей про неналежне виконання ним батьківських обов`язків відносно його дітей, на переконання суду, не може бути безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав, як і особистісні непорозуміння між сторонами по справі та відсутність між ними комунікації в питаннях що стосуються дітей.

При винесенні рішення суд бере до уваги також висновок висновком органу опіки та піклування Гощанської селищної ради від 24 квітня 2024 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки такий є обґрунтованим та не суперечить інтересам останніх.

Окремо суд звертає увагу на те, що позивач не довела та не надала суду доказів того, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав, як і не доведено, у чому будуть полягати позитивні зміни в житті дітей у разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав.

Що стосується аргументів позивача про наявність перешкод у здійсненні нею прав та обов`язків опікуна через відсутність документів на підтвердження даної обставини, які не видають відповідні державні установи та що негативно впливає на життя дітей, оскільки вона не має відповідних прав щодо прийняття певних рішень щодо них, то такі судом оцінюються критично та відхиляються, з огляду на можливість розв`язання таких питань в позасудовому порядку, в тому числі шляхом комунікації сторін по справі з питань що стосуються інтересів дітей.

Суд ураховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 49).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що батько ніколи не втрачав інтересу до своїх дітей, в тому числі до участі у їх вихованні, підтримує зв`язок з дітьми в силу ситуації, яка склалася у родині, за допомогою телефонного та відеозв`язку, шляхом текстових повідомлень у месенджерах, надсилає їм посилки з продуктами харчування, одягом та взуттям, іграшки, а також подарунки на день народження, двом старшим синам перераховує грошові кошти на їх карткові рахунки, що підтверджено матеріалами справи, а також з огляду на те, що позивач не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд прийшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на дітей до досягнення ними повноліття.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу утримання батьком дітей до досягнення ними повноліття, регулюються главою 15 СК України.

Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати своїх синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до досягнення ними повноліття.

Місцем проживання дітей відповідача за його згодою та згодою позивача було визначено разом з останньою за адресою її проживання, при цьому старший син відповідача ОСОБА_6 , який ІНФОРМАЦІЯ_8 досяг повноліття, у зв`язку із навчанням тимчасово зареєстрований та проживає у м. Рівне.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків або інший законний представник дитини, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька або за заявою одержувача аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2024 року для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин відсутності домовленості між сторонами по справі щодо порядку, способу та розміру сплати аліментів на дітей, позицію позивача, з якою проживають діти та яка наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів.

Що стосується перерахунку відповідачем грошових коштів на рахунок позивача, то такі обставини згідно дослідженої інформації про транзакції мали місце лише в період часу з червня 2020 року по грудень 2022 року шляхом перерахунку ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 , відкритий нею в АТ «ОщадБанк», на рахунок останньої в АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в період з 2022 по 2024 роки не надходили.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на дітей, у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховуючи особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, працює та щомісячно отримує дохід, який, як зазначив сам відповідач у ході розгляду справи, складає приблизно 1500 Євро на місяць, що, на переконання суду, дає йому змогу забезпечувати своїх дітей належним чином, та можливість забезпечення поруч і з цим достатнього рівня власного життя, відсутність негативних даних щодо його стану здоров`я та матеріального становища, а також наявність у платника аліментів зобов`язання утримувати ще одного сина малолітнього ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд не погоджується із запропонованим позивачем до стягнення розміром аліментів та вважає за необхідне, з урахуванням балансу прав усіх дітей на утримання (1/2 : 4 = 1/8), визначити такий у розмірі 3/8 частки заробітку (доходу) відповідача (1/8 х 3 = 3/8), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На думку суду, такий розмір аліментів не є надмірним та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні.

Крім того, вказаний розмір аліментів може стабільно, гарантовано та вчасно сплачуватись відповідачем, що спрямовано на уникнення наявності заборгованостей з боку платника аліментів.

Суд наголошує, що аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дітей, їх гармонійного фізичного та духовного розвитку, та не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина, які для сторін є спірними, регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Зібраними у справі доказами встановлено, що син відповідача ОСОБА_6 на час постановлення рішення досяг 18-річного віку та навчається на психолого-природничому факультеті РДГУ, на платній, денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим останній є таким, що потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з оплатою гуртожитку, проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості, яку відповідач спроможний надавати, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_6 , починаючи з 01 червня 2024 року і до закінчення сином навчання 30 червня 2027 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Що стосується розміру стягуваних аліментів, то такий, виходячи з огляду на наведені вище міркування при визначенні розміру аліментів на дітей, суд визначає в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме вимогам розумності, справедливості та є необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

При цьому, суд, виходячи з положень ст.ст. 199, 257 СК України, вважає за необхідне аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, стягувати на користь сина відповідача ОСОБА_6 , який на час винесення рішення досяг повноліття та піклування відносно нього в силу ст. 77 ЦК України припинене.

Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в доход держави 2422,40 грн судового збору, оскільки позивач була звільнена від сплати такого за подання позову в частині стягнення аліментів на дітей до досягнення ними повноліття та на повнолітнього сина відповідача, який продовжує навчання.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гощанської селищної ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , аліменти на користь ОСОБА_1 на синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 3/8 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , аліменти на користь сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2024 року і до закінчення сином навчання 30 червня 2027 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Гощанської селищної ради, місцезнаходження: 35400, с-ще Гоща, вул. Незалежності, буд. 72, .

Повне судове рішення складено 30 грудня 2024 року.

Суддя Ю.В. Оленич