Справа № 461/6050/23
Провадження № 2/463/352/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судового засідання Назара Р.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів, у якому просив суд визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0528 га, кадастровий номер :07:005:0078, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивує тим, що за життя ОСОБА_5 набула права власності на частину будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :005:0078, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Окрім того, ОСОБА_5 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Белопольською І.Р. зареєстровано в реєстрі за №950. Із складеного заповіту випливає, що частину будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :005:0078, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.10.2020 року. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №29883309 від 15.03.2020 року було здійснено реєстрацію спадкової справи (номер у спадковому реєстрі 52538318) спадкодавця ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелька І.В. від 23 лютого 2023 року, № 102, посвідчено, що на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Белопольською І.Р., зареєстровано в реєстрі за № 950, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина на яку було видано свідоцтво, складається з частини будинку АДРЕСА_1 . Вищевказаний житловий будинок, знаходиться на земельній, площею 0,0528 га, кадастровий номер якої: :07:005:0078, підлягає державній реєстрації.

Спадщину після смерті позивач прийняв шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. Відомості про осіб, які мають право на обов`язкову частку відсутні.

Свідоцтво про право на спадщину, як зазначено вище, було видано на частини будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового 1 будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у листі повідомленні №25/02-31 від 23.02.2023 року, нотаріус зазначила, що серед спадкового майна є земельна ділянка площею 0,0528 призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належала померлій. Враховуючи той факт, що земельна ділянка перебуває у спільній власності та за життя спадкодавця не було досягнуто домовленості щодо визначення між співвласниками часток у праві спільної власності на землю, видати свідоцтво не видається можливим. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі всіх спадкових документів.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно було передано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалою від 18 жовтня 2023 року прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львові від 29 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив за безпідставністю. Вважає, що позивачем, всупереч обов`язку доказування, обставини справи не доведено.

Третя особа подала заяву про розгляд справи за його відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смертьсерії НОМЕР_1 від 19.10.2020 року.

Також матеріалами справи стверджується, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема, частину будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :005:0078, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій.

Щодо частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то вона перебуває у спільній сумісній власності та за життя спадкодавця не було досягнуто домовленості щодо визначення між співвласниками часток у праві спільної сумісної власності на землю, видати свідоцтво не видається можливим. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у справі всіх спадкових документів. Крім того, у спадкоємця відсутній оригінал державного акту на земельну ділянку, копія якого долучена до позовної заяви.

Відтак, визнати право власності на спадкове майно в позасудовому порядку немає можливості, у зв`язку з тим, що спадкодавцем не проведені зміни щодо визначення часток земельної ділянки та втрачений оригінал державного акту.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життяОСОБА_5 , однак спадкодавцем не проведені зміни щодо визначення часток земельної ділянки та втрачений оригінал державного акту, а відтак позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття Спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього

Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.

Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу "superficies solo cedit" - збудоване на землі слідує за нею.

Зазначені норми закріплюють загальний принци цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі N 686/9580/16-ц).

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі N 910/18560/16).

Спадкодавець 20 вересня 2001 першого року уклала договір із співвласником будинку. який володів вищезазначених частиною будинку та земельною ділянкою, яким визначили право користування земельною ділянкою в рівних частинах. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б., зареєстрований за номером 42963. Спадкодавець не зареєстрував відповідні відомості щодо визначення часток до єдиного державного реєстру прав власності.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, відповідно до вимог статті 388 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 вказаної Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п. 1 "Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину".

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування".

Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із наступними змінами та доповненнями відповідно до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 116, п. 7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із наступними змінами та доповненнями громадяни набувають право на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із наступними змінами та доповненнями спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного Кодексу України та ст. ст. 15,16 ЦК України шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України земельна ділянка є об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови N 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 К власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Умови для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на пред`явлення позову про визнання за нею права власності на частки земельної ділянки площею 0,0528 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер N :07:005:0078, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" N 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

Таким чином, позивач фактично успадкував нерухоме майно, а саме: частки земельної ділянки площею 0,0528 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер №:07:005:0078, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак позбавлений можливості оформити спадщину за законом, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на вказану земельну ділянку.

Відтак, враховуючи вказане, принцип слідування землі за будівлею, за позивачем, який є власником частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. слід визнати й право власності на частини земельної ділянки за позивачем згідно вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Відповідно до положень ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з врахуванням того, що інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 не має, позовні вимоги є підставними, а тому слід визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0528 га, кадастровий номер :07:005:0078, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Керуючись положеннями статтей 2, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0528 га, кадастровий номер :07:005:0078, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

В решті в задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 24 червня 2024 року.

Дані сторін у справі:

позивач:

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач:

Львівська міська рада, м. Львів, пл. Ринок, 1, ;

третя особа:

ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Суддя: Гирич С. В.