Провадження № 2/947/1356/24
07.05.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання - Бродецька Тетяна Вікторівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання договору дійсним, -
19.12.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір №96/1367 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_2 , укладений 27.09.1996 року на товарній біржі "Одеська Універсальна Біржа GIP" між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 .
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 220, 316 ЦК України.
Ухвалою суду від 17.01.2024 року провадження по справі відкрито.
Ухвалою суду від 24.04.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справи по суті.
07.05.2024 року від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій представник вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався, будь-якої заяви щодо розгляду справи не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В позовних вимогах адвокат Шпак М.П. посилається на те, що позивач ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_3 , якому на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору №96/1367 купівлі-продажу нерухомого майна, що був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі GIP. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 . Оскільки недотримання на момент укладення договору купівлі-продажу нотаріальної форми правочину на теперішній час перешкоджає позивачу у належному користуванні та розпорядженні майном, позивач змушена звернутись до суду.
Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористався, будь-якої заяви щодо розгляду справи не надав.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 , що вбачається свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.09.1961 року Іллічівським р/б ЗАГС м. Одеси /а.с.16/.
Відповідно до Договору №96/1367 купівлі-продажу нерухомого майна від 27.09.1996 року, зареєстрованого Одеською Універсальною Товарною Біржею GIP, ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі Довіреності №4-560, посвідченої Третьою одеською держнотконоторою, продала, а ОСОБА_3 купив 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.6-9/.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 31.03.2022 року складено відповідний актовий запис №3923, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) /а.с.18/.
Листом від 28.09.2022 року, вих. №267/01-16 позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. роз`яснено, що для видачі свдіоцтва про право на спадщину за законом необхідно надати документ, що підтверджує право власності на 1/2 частину житлового будинку, зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації. Наданий документ, що підтверджує право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я спадкодавця - ОСОБА_3 - договір №96/1367 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською Універсальною Товарною Біржею GIP 27.09.1996 року, не відповідає вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР: договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору /а.с.17/.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до Договору №96/1367 купівлі-продажу нерухомого майна від 27.09.1996 року, зареєстрованого Одеською Універсальною Товарною Біржею GIP ОСОБА_3 купив 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони повністю виконали укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна.
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , однак відсутність належних правовстановлюючих документів перешкоджає оформленню спадкових прав позивача.
Суд зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної 1/2 частини будинку був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280- 289, 354-355 ЦПК України, ст. ст. ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 209, 220 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання договору дійсним, задовольнити.
Визнати дійсним договір №96/1367 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_2 , укладений 27.09.1996 року на товарній біржі "Одеська Універсальна Біржа GIP" між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст заочного рішення складено 16.05.2024 року.
Суддя: Васильків О.В.