АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року

м. Чернівці

справа № 723/697/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Перепелюк І. Б., Половінкіної Н. Ю.

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В. Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту в сумі 18 000 гривень.

Посилався на те, що 24 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1467133 в електронній формі. За умовами договору ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало позичальнику грошові кошти в позику в сумі 6000 гривень зі сплатою процентів в розмірі 1,8 відсотка від суми позики за кожен день користування коштами строком до 12 березня 2021 року.

Згідно з укладеною додатковою угодою від 12 березня 2021 року сторони погодили новий строк дії договору 46 днів та зобов`язання відповідачки повернути проценти за користування кредитом в сумі 2076 гривень.

Станом на 7 лютого 2024 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» нарахована відповідачці заборгованість в розмірі 18 000 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 гривень та заборгованості за відсотками в сумі 12000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит в сумі 18 000 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачкою в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 1467133. 12 березня 2021 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 07 лютого 2024 року у відповідачки перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» виникла заборгованість у розмірі 18 000 гривень, з яких 6000 гривень сума основного боргу, 12000 гривень заборгованість по процентам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми змінити, визначивши суму заборгованості за кредитним договором в сумі 5 454 гривні.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що додаткова угода не містить електронного цифрового підпису ОСОБА_1 . Відповідачка підписувала в електронній формі тільки договір про споживчий кредит № 1467133, який діяв до 10 березня 2021 року.

Загальний розмір боргу відповідачки з врахування вказаних вище обставин становить 5454 гривні.

Позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами поза межами строку дії договору. Пунктом 1.5.2 кредитного договору не визначені проценти, як міра відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, а є нарахуванням процентів після закінчення строку кредитування.

Позивач не заявляв вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору.

Відповідачка не погоджувала Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛЛФІН».

Нарахування позивачем процентів за період після 24 лютого 2022 року не відповідає вимогам закону.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «ВЕЛЛФІН» подало відзив на апеляційну скаргу.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність між сторонами кредитних правовідносин, факт порушення відповідачкою зобов`язань за договором та наявність у неї заборгованості в сумі 18 000 гривень. Відповідачка не надала жодних доказів відсутності у неї заборгованості перед позивачем.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

24 лютого 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1467133. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Вказана обставина визнана відповідачкою (а.с.16-21).

Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору від 24 лютого 2021 року позикодавець надав позичальнику грошові кошти в позику в сумі 6000 гривень.

Пунктом 1.3 кредитного договору від 24 лютого 2021 року встановлено, що строк позики за цим договором складає чотирнадцять днів, позика має бути повернута згідно з графіком розрахунків до 10 березня 2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.1 кредитного договору від 24 лютого 2021 року протягом строку позики розмір основних процентів складає 1,8 відсотка від суми позики, але не менше 50 гривень за перший день користування позикою та 1,8 відсотка від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого для в межах строку позики.

Згідно з пунктом 1.5.2 кредитного договору від 24 лютого 2021 року у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою).

Згідно з інформаційною довідкою ТзОВ «Платежі Онлайн» від 8 лютого 2024 року відповідачці було переказано позивачем грошові в сумі 6000 гривень відповідно до умов кредитного договору від 24 лютого 2021 року (а.с.35). Вказана обставина визнана відповідачкою.

Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 лютого 2024 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» нарахована заборгованість за кредитом у загальному розмірі 18 000 гривень, з яких: 6 000 гривень сума основного боргу, 12 000 гривень заборгованість за процентами за період з 24 лютого 2021 року по 2 липня 2021 року (а.с.23-34).

Згідно з розрахунком боргу за договором позики № 1467133 від 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 12 березня 2021 року погасила борг в сумі 2 058 гривень (а.с.23).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Щодо укладення додаткової угоди №1 до договору №1467133 від 24 лютого 2021 року

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Із змісту договору про споживчий кредит №1467133 від 24 лютого 2021 року вбачається, що він підписаний відповідачкою електронним цифровим підписом, який зазначено в договорі у вигляді одноразового ідентифікатора «fv9481».

Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на вебсайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки ОСОБА_1 передала кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу електронної пошти.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Крім того, обставина щодо укладення договору про споживчий кредит №1467133 від 24 лютого 2021 року визнана ОСОБА_1 .

Разом з тим, із змісту додаткової угоди №1 до договору №1467133 від 24 лютого 2021 року вбачається, що серед реквізитів відповідачки відсутній одноразовий ідентифікатор, який підтверджує підписання ОСОБА_1 вказаної додаткової угоди.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 підписувала додаткову угоду №1 до договору №1467133 від 24 лютого 2021 року.

Отже, колегія суддів вважає додаткову угоду №1 до договору №1467133 від 24 лютого 2021 року неукладеною.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями, які Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та Верховний Суд виклав у постанові від 4 грудня 2023 року у справі №212/10457/21.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитного договору за період з 24 лютого по 10 квітня 2021 року (46 днів), а також проценти поза межами строку кредитування за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитного договору за період з 24 лютого по 10 березня 2021 року

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:

- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);

- вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови);

- якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови);

- у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови);

- в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (пункт 108 постанови);

- можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови).

Враховуючи узгодження сторонами умов договору про споживчий кредит №1467133 від 24 лютого 2021 року та неналежне виконання таких умов відповідачкою суд вважає правильним розрахунок позивача за процентами за користування кредитними коштами в межах строку кредитного договору за період з 24 лютого по 10 березня 2021 року, який наведено нижче.

Дата Тіло кредитуПроцентна ставка Проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитного договору
24.02.202160001,8108
25.02.202160001,8216
26.02.202160001,8324
27.02.202160001,8432
28.02.202160001,8540
01.03.202160001,8648
02.03.202160001,8756
03.03.202160001,8864
04.03.202160001,8972
05.03.202160001,81080
06.03.202160001,81188
07.03.202160001,81296
08.03.202160001,81404
09.03.202160001,81512
10.03.202160001,81620

З матеріалів справи вбачається, що проценти за період з 24 лютого по 10 березня 2021 року були погашені відповідачкою в повному обсязі 12 березня 2024 року, а тому не підлягають стягненню на користь позивача.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору за період з 11 березня по 10 квітня 2021 року

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони укладаючи договір про споживчий кредит №1467133 від 24 лютого 2021 року передбачили зобов`язання позичальника сплатити проценти поза межами строку дії кредитного договору у розмірі 1,8 відсотка (пункт 1.5.2 договору).

За період з 11 березня по 10 квітня 2021 року позивач має право на проценти в сумі 3016 гривень, виходячи з наступного розрахунку.

Дата Тіло кредитуПогашення заборгованості за кредитним договоромПроцентна ставка Проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору
11.03.20216000 1,81728
12.03.581,81836
13.03.20215778 1,8104
14.03.20215778 1,8208
15.03.20215778 1,8312
16.03.20215778 1,8416
17.03.20215778 1,8520
18.03.20215778 1,8624
19.03.20215778 1,8728
20.03.20215778 1,8832
21.03.20215778 1,8936
22.03.20215778 1,81040
23.03.20215778 1,81144
24.03.20215778 1,81248
25.03.20215778 1,81352
26.03.20215778 1,81456
27.03.20215778 1,81560
28.03.20215778 1,81664
29.03.20215778 1,81768
30.03.20215778 1,81872
31.03.20215778 1,81976
01.04.20215778 1,82080
02.04.20215778 1,82184
03.04.20215778 1,82288
04.04.20215778 1,82392
05.04.20215778 1,82496
06.04.20215778 1,82600
07.04.20215778 1,82704
08.04.20215778 1,82808
09.04.20215778 1,82912
10.04.20215778 1,83016

Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Суд враховує, що 12 березня 2021 року відповідачка погасила заборгованість за кредитним договором в сумі 2058 гривень, за рахунок яких 1836 гривень слід погасити заборгованість за процентами за користування кредитом, а 222 гривні погасити заборгованість за тілом кредиту.

Розрахунок позивача за вказаний період є помилковим, оскільки в такому розрахунку не враховану суму 222 гривні, яка була сплачена на погашення тіла кредиту.

Підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 11 березня по 12 березня 2021 року немає у зв`язку з відсутністю відповідного боргу внаслідок погашення його відповідачкою.

З позовної заяви вбачається, що позивач помилково вважав, що за вказаний вище період проценти підлягають стягненню на підставі пункту 1.5.1 кредитного договору у зв`язку з укладення додаткової угоди №1, оскільки як встановлено вище така угода між сторонами не укладалася.

З позовом про стягнення за вказаний період процентів згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України з врахуванням положень пункту 1.5.2 кредитного договору ТОВ «ВЕЛЛФІН» не зверталося, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року.

Враховуючи встановлені вище обставини у справі та позовні вимоги за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року позивач має право на стягнення процентів в сумі8632 гривні виходячи з наступного розрахунку.

Дата Тіло кредитуПроцентна ставка Проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору
11.04.202157781,8104
12.04.202157781,8208
13.04.202157781,8312
14.04.202157781,8416
15.04.202157781,8520
16.04.202157781,8624
17.04.202157781,8728
18.04.202157781,8832
19.04.202157781,8936
20.04.202157781,81040
21.04.202157781,81144
22.04.202157781,81248
23.04.202157781,81352
24.04.202157781,81456
25.04.202157781,81560
26.04.202157781,81664
27.04.202157781,81768
28.04.202157781,81872
29.04.202157781,81976
30.04.202157781,82080
01.05.202157781,82184
02.05.202157781,82288
03.05.202157781,82392
04.05.202157781,82496
05.05.202157781,82600
06.05.202157781,82704
07.05.202157781,82808
08.05.202157781,82912
09.05.202157781,83016
10.05.202157781,83120
11.05.202157781,83224
12.05.202157781,83328
13.05.202157781,83432
14.05.202157781,83536
15.05.202157781,83640
16.05.202157781,83744
17.05.202157781,83848
18.05.202157781,83952
19.05.202157781,84056
20.05.202157781,84160
21.05.202157781,84264
22.05.202157781,84368
23.05.202157781,84472
24.05.202157781,84576
25.05.202157781,84680
26.05.202157781,84784
27.05.202157781,84888
28.05.202157781,84992
29.05.202157781,85096
30.05.202157781,85200
31.05.202157781,85304
01.06.202157781,85408
02.06.202157781,85512
03.06.202157781,85616
04.06.202157781,85720
05.06.202157781,85824
06.06.202157781,85928
07.06.202157781,86032
08.06.202157781,86136
09.06.202157781,86240
10.06.202157781,86344
11.06.202157781,86448
12.06.202157781,86552
13.06.202157781,86656
14.06.202157781,86760
15.06.202157781,86864
16.06.202157781,86968
17.06.202157781,87072
18.06.202157781,87176
19.06.202157781,87280
20.06.202157781,87384
21.06.202157781,87488
22.06.202157781,87592
23.06.202157781,87696
24.06.202157781,87800
25.06.202157781,87904
26.06.202157781,88008
27.06.202157781,88112
28.06.202157781,88216
29.06.202157781,88320
30.06.202157781,88424
01.07.202157781,88528
02.07.202157781,88632

Отже, позивач має право на стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на загальну суму 14 410 гривень, з яких 5778 гривень тіло кредиту та 8632 гривні проценти за користування кредитом поза межами строку кредитного договору за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 24 лютого по 10 квітня 2021 року скасувати та в позові в цій частині відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року в частині задоволення позову про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Також слід змінити резолютивну частину рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року про задоволення позову про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит від 24 лютого 2021 року, № 1467133 в сумі 14 410 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5778 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року в сумі 8632 гривні.

В решті рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позову на загальну суму 14 410 гривень, що становить 80,05 процентів від ціни позову (18 000 гривень).

З платіжної інструкції від 9 лютого 2024 року №48 вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 3028 гривень (а.с.1).

Отже, позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені на оплату судового збору в сумі 2423 гривні 91 копійка.

З квитанції від 23 квітня 2024 року №61 вбачається, що відповідачка за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 4542 гривні (а.с.73).

Отже, відповідачці за рахунок позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені на оплату судового збору в сумі 906 гривень 13 копійок.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» слід стягнути 1517 гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 24 лютого по 10 квітня 2021 року скасувати.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 24 лютого по 10 квітня 2021 року в сумі 4636 гривень відмовити.

Змінити рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року в частині задоволення позову про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Змінити резолютивну частину рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року про задоволення позову про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року, виклавши її в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит від 24 лютого 2021 року, № 1467133 в сумі 14 410 (чотирнадцять тисяч чотириста десять) гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5778 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 11 квітня по 2 липня 2021 року в сумі 8632 гривні.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» 1517 (одну тисячі п`ятсот сімнадцять) гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 травня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Ірина ПЕРЕПЕЛЮК

Наталія ПОЛОВІНКІНА