Справа № 161/3218/24 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/435/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Федоша С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 19 лютого 2022 року звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису. Вимоги заяви мотивовані тим, що вона перебувала у шлюбі із заінтересованою особою ОСОБА_3 у період з 05 грудня 2005 року по 18 січня 2018 року. Після розлучення ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні щодо неї 20 серпня 2023 року кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (нанесення легкого тілесного ушкодження). У кримінальному провадженні факт побиття колишньої дружини не заперечував, у підготовчому засіданні подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням його з потерпілою, щиро розкаявся, повністю відшкодував завдані збитки. 27 грудня 2023 року близько 08 год 50 хв ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме: висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю. В судовому засіданні ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 17 лютого 2024 року близько 19 год 00 хв ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини, психологічного характеру відносно двох спільних дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказує, що ОСОБА_3 побив її так, що була розсічена брова, синяки та гематоми. Цього ж дня екіпаж поліції за вказаною адресою викликався чотири рази (за викликами ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 ), складено три заборонні приписи. Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , а саме: заборонити ОСОБА_3 спілкування з постраждалими особами ОСОБА_1 , неповнолітнім сином ОСОБА_7 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , неповнолітнім сином ОСОБА_7 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 ; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати з ОСОБА_1 , неповнолітнім сином ОСОБА_7 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , а саме: заборонено ОСОБА_3 спілкування з постраждалими особами ОСОБА_1 , неповнолітнім сином ОСОБА_7 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 ; заборонено ОСОБА_3 наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , неповнолітнім сином ОСОБА_7 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 ; заборонено ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати з ОСОБА_1 , неповнолітнім сином ОСОБА_7 та неповнолітнім сином ОСОБА_8 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановлено строк обмежувального припису 4 місяці.

Заінтересована особа ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його необґрунтованим, ухваленим без повного та усебічного з`ясування обставин справи. Рішення не містить опису обставин, установлених судом під час розгляду справи. Він не був присутнім у судовому засіданні, оскільки перебував на лікуванні, не надавав суду своїх пояснень та не висловив власної думки щодо застосування відносно нього обмежувального припису, що свідчить про неповноту судового розгляду. Сам факт неодноразового звернення до різних органів із підстав учинення щодо заявника психологічного та фізичного насильства не підтверджує факту вчинення домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому домашнє насильство необхідно відрізняти від конфліктних стосунків. Суд не звернув увагу, що заінтересована особа щиро розкаявся та визнав свою вину, добровільно сплатив штраф. Крім того, стверджує, що такі дії він вчиняв у стані алкогольного сп`яніння. Усвідомивши свої дії, що мали негативні наслідки для постраждалих та нього самого, він пройшов курс лікування від алкогольної залежності в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька «Центр терапії залежностей». Він став на шлях виправлення, а отже ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві значно зменшилися. Обрані чотири із шести можливих заходів тимчасового обмеження вважає занадто суворим. При цьому суд не обґрунтовує, чому саме обирає для нього саме таку кількість заходів тимчасового обмеження. Строк дії обмежувального припису в 4 місяці є надто суворим обмеженням і рішення не містить обґрунтування встановленого строку. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року в цій справі, ухвалити нове рішення, яким встановити ОСОБА_3 строк обмежувального припису 1 місяць.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_2 зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Вказала, що відносно ОСОБА_3 проводиться досудове розслідування за ст. 126-1 КК України. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 мають розлади психологічного характеру і зараз проходять відповідне лікування (після попередніх дій та з вини їхнього батька ОСОБА_3 ). Заявник має тілесні ушкодження, завдані ОСОБА_3 . Незважаючи на наявність обмежувального припису, ОСОБА_3 його порушує, оскільки телефонує ОСОБА_1 з його номера, з телефону батька ОСОБА_3 , пише і телефонує через месенджери. Сторона заявника має об`єктивні сумніви, що ОСОБА_3 усвідомлює свою поведінку. Просила залишити рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року в цій справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні в апеляційному суді заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених у ній підстав. Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу заінтересованої особи, підтримали пояснення викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області справа №161/19331/17. У шлюбі народилося двоє дітей: сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2023 року кримінальне провадження № 0002514 відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Працівниками поліції були виписані термінові заборонні приписи №398500, 398496, 398474 від 18 лютого 2024 року

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

За приписами статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд встановлює, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, надає оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішує питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечує недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Вирішуючи питання про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із доведеності заявником факту фізичного та психологічного насильства проти неї і дітей, при цьому суд врахував можливості настання ризиків в майбутньому.

Колегією суддів встановлено, що суд розглянув справу у відсутності заявника та заінтересованої особи, лише на підставі письмових матеріалів справи.

Представником заявника зазначено у заяві, що є підстави вважати ОСОБА_3 кривдником, а його колишню дружину, та синів - постраждалими особами.

Як у заяві про видачу обмежувального припису, так і в рішенні суду не зазначено, у чому саме полягало спричинення дітям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , насилля (фізичного, психологічного), не обґрунтовано необхідність застосування заявлених ОСОБА_1 видів обмеження заінтересованої особи, строку, на який такі обмеження застосовуються.

На підтвердження обставин завдання ОСОБА_3 фізичного та психологічного насилля заявнику ОСОБА_1 та дітям, приєднано до заяви копії тимчасових заборонних приписів, винесених 17 лютого 2024 року та 18 лютого 2024 року, які є нечитабельними.

Ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_3 не може вважатися належним доказом завдання ОСОБА_1 насилля ОСОБА_3 , оскільки події, що лягли в основу обставин цієї справи, сталися задовго до винесення тимчасових заборонних приписів у лютому 2024 року, а також зважаючи на те, що сторони у цій справі примирилися і потерпіла самостійно за власним клопотанням просила суд закрити відносно кривдника кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2024 року в справі № 161/509/24) ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. Відповідно до обставин цієї справи, 27 грудня 2023 року близько 08 год 50 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 та батька ОСОБА_10 , а саме: висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю. ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю. Такі судові рішення не містять викладу обставин завдання заінтересованою особою насилля дітям колишнього подружжя.

Стосовного ОСОБА_3 17 та 18 лютого 2024 року винесено три термінових заборонних приписи серії АА № 398474, № 398496, № 398500 щодо постраждалих осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відповідно. З наданих суду копій таких тимчасових заборонних приписів неможливо встановити у чому полягало насилля щодо дітей. У судовому засіданні встановлено, що приписи, складені щодо ОСОБА_3 стосовно дітей - неповнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ОСОБА_3 не вручені. На час розгляду справи судом першої інстанції доказів порушення ОСОБА_3 таких тимчасових заборонних приписів заявник до суду не подала.

Колегія суддів не приймає до уваги обставину, вказану представником заявника у відзиві на апеляційну скаргу про те, що 18 лютого 2024 року відносно ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР за ст. 126-1 КК України (№ 0000675), оскільки такими доводами заявник не обґрунтовувала свої вимоги при зверненні до суду першої інстанції та під час розгляду цим судом справи, хоч їй і було відомо про таке кримінальне провадження у якому вона визнана потерпілою (заява надійшла 17 лютого 2024 року).

Крім того необхідно врахувати, що відповідно до частини десятої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

А ні у відзиві на апеляційну скаргу, а ні під час перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні сторона заявника не заявляла клопотання про прийняття нових доказів, копії яких приєднані до відзиву на апеляційну скаргу, тому колегія суддів не здійснює дослідження таких доказів.

Також необхідно зауважити, що сторона заявника не була позбавлена права та можливості подати такі докази під час розгляду справи судом першої інстанції.

Заінтересована особа у поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, визнав, що між ним і заявником виникла конфліктна ситуація і були здійснені виклики поліції. Апеляційний суд вважає, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені законом.

Обставини застосування до ОСОБА_3 термінових заборонних приписів, мали місце за два дні до звернення ОСОБА_1 із заявою про обмежувальний припис, але до ухвалення рішення судом. Однак, ці обставини не можуть бути прийняті до уваги судом, так як законом не передбачено винесення двох видів обмежувального припису за одним фактом прояву насильства.

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису у судовому порядку на більш тривалий термін, ніж терміни встановлені у приписах від 17 лютого 2024 року, заявник не надала суду належних та беззаперечних доказів, які свідчать про те, що кривдник порушив заборони, які були визначені терміновим заборонним приписом, доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного або фізичного насильства щодо заявника, дітей, після спливу дії термінового заборонного припису, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Крім того, в заяві ОСОБА_1 вказує про наявність психологічного насильства також відносно дітей, однак будь-яких даних про вчинення протиправних дій відносно дітей матеріали справи не містять.

Надані заявником докази та встановлені колегією суддів обставини справи свідчать про існування між сторонами цієї справи конфлікту. Обмежувальний припис за своєю суттю є заходом тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на кривдника - не після притягнення кривдника до адміністративної чи кримінальної відповідальності (що є тривалим у часі), а одразу після вчинення домашнього насильства, для унеможливлення його продовження чи повторення.

Наявність неприязних стосунків та конфліктних ситуацій між сторонами не може бути підставою для винесення обмежувального припису відносно дітей. При цьому колегія суддів бере до уваги той факт, що конфлікт між сторонами є триваючим, діти, які були присутніми при подіях, що мали місце 17 та 18 лютого 2024 року, є неповнолітніми та потребують особливого захисту,

Разом з тим, колегія суддів, переглядаючи справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, погоджується з доводами скаржника, щодо необхідності встановлення обмежувального припису на менший строк ніж чотири місяців, з огляду на таке.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суд першої інстанції видав обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , обмеживши комунікацію останнього з синами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на строк чотири місяці.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що згідно положень ст. 350-6 ЦПК України видача обмежувального припису на строк шість місяців є максимальною, як і не врахував того, що обмежувальний припис може бути видано на строк від одного місяця.

Видаючи обмежувальний припис на тривалий строк (4 місяці), суд першої інстанції такого висновку не обґрунтував та не навів, які існують ризики продовження і повторення насильства у майбутньому.

Встановлено, що сторони проживають разом у будинку і ОСОБА_3 позбавлений можливості користуватися своїм майном, вести господарство ОСОБА_3 пройшов курс лікування від алкогольної залежності у період з 26 лютого 2024 року по 04 березня 2024 року у КП "Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька "Центр терапії залежностей".

Дослідивши надані сторонами докази, урахувавши характер відносин між сторонами, оцінюючи ризики продовження вчинення заінтересованою особою дій, що призвели до винесення стосовно нього тимчасових обмежувальних приписів, зважаючи на проходження ОСОБА_3 лікування від алкогольної залежності, наявність в учасників справи двох дітей та у зв`язку з цим необхідність спілкування батьків для спільного виховання дітей, а також вчинення інших необхідних дій в інтересах дітей, зважаючи на час, який пройшов з дати ухвалення рішення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення строку дії виданого судом першої інстанції обмежувального припису до 2-х місяців. Такий строк є пропорційним, ефективним, достатнім способом захисту заявника.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного судом строку, на який видано обмежувальний припис, а саме в зменшенні цього строку з чотирьох до двох місяців. В іншій частині, з огляду на вимоги апеляційної скарги та вказані вище обґрунтування, рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року в частині строку обмежувального припису змінити.

Встановити строк обмежувального припису 2 (два) місяці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді