ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/384/23Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/799/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 603/384/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Андрусенко Ігор Ярославович на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року (ухвалене суддею Галіяном І.М., повний текст рішення складено 17 червня 2024 року) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що 19.02.2022 року за допомогою ОТР-пароля ОСОБА_1 підписала кредитний договір № б/н про надання кредиту в розмірі 64 900 грн на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки в розмірі 18 %, шляхом перерахування коштів на її поточний рахунок.

Вказували на те, що отримавши кредит, відповідачка в порушення умов договору не виконала взяті на себе зобов`язання та своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із вказаними порушеннями станом на 16.04.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 67 197,06 грн, з яких 59 533,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 663,60 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Відтак просили стягнути з відповідачки зазначений розмір заборгованості, а також 2684 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2022 року в розмірі 67 197 грн. 06 коп., а також 2684 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Андрусенко І.Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що не укладала кредитний договір про надання банківських послуг від 19.02.2022 року та не підписувала, ані вказаний договір, ані заяву від 19.02.2022 року.

Вказує на те, що не була ознайомлена із умовами кредитного договору.

Стверджує, що за період з 18.02.2022 року по 21.02.2022 року із банківської картки НОМЕР_1 було незаконно знято грошові кошти сторонніми особами на загальну суму 116 241,19 грн., та за даним фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000169 від 06.10.2022 року.

Звертає увагу на те, що зняття вказаних грошових коштів відбулось без фізичного пред`явлення банківської картки та зазначає, що у неї взагалі відсутній смартфон, а тому вона ніколи не користувалась додатком Приват24.

Зазначає, що не надавала жодного дозволу на збільшення кредитного ліміту на картці НОМЕР_1.

Вказує на те, що банком не надано доказів видачі відповідачці картки № НОМЕР_2 , з якої грошові кошти були переведені на картку № НОМЕР_1 та незаконно зняті.

Звертає увагу на те, що в позові не зазначено за допомогою якого фінансового номера було ідентифіковано ОСОБА_1 та підписано нею кредитний договір, а також стверджує що ніколи не користувалась фінансовим номером НОМЕР_4.

Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 підписувала власноручно на планшеті кредитний договір 19.02.2022 року (у суботу), та відсутні відомості, у якому відділені банку та у який час такі дії мали місце, та не вказано який працівник банку здійснював супровід та ідентифікацію її особи.

Звертає увагу, що станом на дату укладення спірного кредитного договору 19.02.2022 року ОСОБА_1 не володіла доступом для входу в систему Приват24, а її мобільний номер (логін) " НОМЕР_3 " у системі Приват 24 був змінений шахраями на номер " НОМЕР_4 ".

Відтак вказує на те, що не підписувала кредитний договір від 19.02.2022 року та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Вказує на те, що із процесуальних заяв позивача не зрозуміло на яку конкретно банківську картку (віртуальну картку) банк перерахував кредитні кошти 64900 грн.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставини щодо сприяння ОСОБА_1 розкриттю особистої інформації, яка не підлягає розголошенню, наслідком чого стало оформлення на її ім`я кредиту на суму 64900 грн.

Посилається на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, згідно якої банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Якщо ці обставини не доведені, споживач банківських послуг не повинен нести відповідальності за такі операції.

Також звертає увагу на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц, в якій зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З посиланням на ч.1 ст. 627 ЦК України, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, який міститься в постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц, вважає кредитний договір неукладеним правочином, який не можна визнати недійсним, а тому факт відсутності волевиявлення на його укладення слід доводити у даній справі шляхом подання своїх заперечень, а не шляхом подання позову про визнання договору неукладеним.

Від представника АТ КБ "Приватбанк" Деркач О.Р. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважають, що матеріалами справи спростовується твердження апелянта про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідачка втратила та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2022 року з використанням ОТР-паролю ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови та Правила) (т. 1, а. с. 9-20).

Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 приєдналася до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Відділені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил АТ КБ «ПриватБанк», що розміщенні в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язалася їх належним чином виконувати.

Відповідно до п. 3 вказаної заяви сторони узгодили використання простого електронного підпису, зокрема за допомогою ОТР-паролю, при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів.

При здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта (абз. 4 п. 3 заяви).

19.02.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з використанням простого електронного підпису (ОТР-паролю) укладено кредитний договір № б/н, за умовами п. 2. 1 якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 строковий кредит на споживчі цілі в розмірі, визначеному договором, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни (т. 1, а. с. 22-30).

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 договору кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок позичальника). Банк надає позичальнику паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою», договір та графік шляхом розміщення у системі дистанційного обслуговування «Приват24» та відправки на електронну пошту позичальника, що визначена при ідентифікації позичальника. Сторони визначили, що позичальник підписує договір, графік та паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» простим електронним підписом.

В п. 1 договору сторони визначили його істотні умови, а саме: тип кредиту - строковий кредит, сума кредиту - 64 900,00 грн, строк кредитування - 36 міс, порядок повернення кредиту - щомісяця рівними частинами згідно з графіком платежів. Також в п. 1 договору наведено розрахунок загальних витрат за кредитом - 35 046,00 грн та орієнтовану загальну вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 99 946,00 грн. За користування кредитом, окрім того, було встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 1,5 % на місяць (18 % річних), реальна річна процентна ставка визначена в розмірі 35,37 % річних.

Згідно з п. 4.1 договору за користування кредитом позичальник зобов`язується кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання цього договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти за користування кредитом, рівними платежами в розмірі та строки, зазначені згідно з графіком, шляхом зарахування на рахунок № НОМЕР_5 . Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щодня, не пізніше дня сплати ануїтетного платежу, зазначеного в графіку. Проценти розраховуються на загальну суму кредиту, зазначену в розділі 1 «Істотні умови кредитування» цього договору.

Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк», підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (т. 1, а. с. 33-35).

19.02.2022 року з використанням простого електронного підпису (ОТР-паролю) сторонами підписано графік платежів «Кредит готівкою», який, серед іншого, містить обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Згідно письмового зобов`язання ОСОБА_1 за договором № 9130 від 19.02.2022 року, банку доручено встановити регулярний платіж з картки/рахунку № НОМЕР_5 на погашення заборгованості (т. 1, а. с. 21).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н), 19.02.2022 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_2 , після чого на вказаний рахунок встановлено кредитний ліміт 64 900 грн (т. 1, а. с. 8).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 8865181-ВБ від 09.10.2023 року картка № НОМЕР_2 - віртуальна карта до договору № 9130 від 19.02.2022 року, тобто внутрішня карта банку по договору, яка відкрилась в день відкриття кредиту. Через вказану карту проходить погашення кредиту (рахунок № НОМЕР_5 ).

Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 19.02.2022 року до 18.04.2023 року, 19.02.2022 року з картки № НОМЕР_2 здійснено переказ грошових коштів в розмірі 64 900,00 грн. Разом з тим, з червня 2022 року до вересня 2022 року вказану картку було неодноразово поповнено (т. 1, а. с. 7).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.02.2022 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 16.04.2023 року загальна заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 67 197,06 грн, з яких: 59 533,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - за поточним тілом кредиту, 59 533,46 грн - за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, 7663,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 0,00 грн - заборгованість по пені, 0,00 грн - заборгованість по комісії (т. 1, а. с. 5-6).

В обґрунтування доводів, наведених у відзиві на позовну заяву, адвокатом Андрусенком І.Я., середі іншого, було долучено копію позовної заяви з додатками по справі № 603/354/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1 а. с. 85-96).

30.07.2018 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.07.2018 року.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який надалі збільшено до 50 000,00 грн (т. 1, а. с. 91-92).

Згідно з довідкою про видані ОСОБА_1 картки, 15.08.2017 року останній було видано картку № НОМЕР_6 (картка «Універсальна»), а 16.08.2021 року - № НОМЕР_1 (картка «Універсальна» GOLD) (т. 1, а. с. 146).

Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 15.08.2017 року до 19.04.2023 року після збільшення кредитного ліміту до 50 000,00 грн 19.02.2022 року на картку № НОМЕР_1 було здійснено переказ коштів (при розірванні договору) з картки № НОМЕР_7 в розмірі 64 900,00 грн, після чого вказані кошти були зняті в банкоматі (т. 1, а. с. 93-96).

Здійснення зазначеного переказу також підтверджується випискою по картці № НОМЕР_8 (т. 1, а. с. 224).

Листом № 20.1.0.0.0/7-230628/28694 від 09.07.2023 року ОСОБА_1 відмовлено в повернені коштів, які були зняті з платіжної картки № НОМЕР_9 , та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів у випадку вчинення відносно неї шахрайських дій (т. 1 а. с. 81).

На підтвердження звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї шахрайства представник відповідача до відзиву на позовну заяву також долучив відповідний витяг з ЄРДР (т. 1 а. с. 82).

На підтвердження доводів про те, що в момент зняття коштів із карткового рахунку, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , остання не була у м. Херсон представник відповідача надав відповідь начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 1500 від 16.10.2023 року із доданими до неї копіями табелів обліку робочого часу та витягами із наказів про призначення ОСОБА_1 на посаду вчителя та заступника завідувача з н/в роботи, а також бібліотекаря філії «Вістрянська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» Опорного закладу «Коропецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (т. 1 а. с. 177-182).

Зі змісту відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 8028963-ВБ від 27.09.2023 року видно, що договір № НОМЕР_10 (кредит готівкою), оформлений 19.02.2022 року на суму 64 900 грн, які були перераховані на карту № НОМЕР_7 , а потім на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_11 . Надалі ці кошти були зняті в АТМ м. Херсон (т. 1, а. с. 142-144).

Згідно з відповіддю начальника відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області № 15815/103/01-2023 від 11.10.2023 року в період з лютого 2022 року до листопада 2022 року було зареєстровано два звернення ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння коштами з банківської картки, а саме 05.10.2022 року з відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшли матеріали за зверненням ОСОБА_1 про те, що 18.02.2022 року до неї прийшло смс-повідомлення з номера НОМЕР_12 , що з її банківського рахунку здійснюють несанкціоновані дії, після чого заявниця зателефонувала на цей номер та надала свої персональні дані банківської картки невідомій особі, яка представилася працівником «ПриватБанку», після чого з її кредитної карти зняли гроші в сумі 77 000,00 грн.

12.10.2022 року аналогічна заява надійшла з Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області. На підставі вищевказаного до ЄРДР внесено відомості за № 0000169 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1, а. с. 150).

30.12.2022 року матеріали кримінального провадження № 0000169 скеровано за місцем вчинення кримінального правопорушення, яке знаходиться під юрисдикцією Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області (т. 1, а. с. 151).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 9729948-ВБ від 15.11.2023 року за результатом аналізу звернень ОСОБА_1 від 22.09.2022 року на лінію клієнтської підтримки банку встановлено, що вона стала жертвою шахрайських дій невідомих осіб, в результаті яких з її карткового рахунку несанкціоновано списано 116 241,00 грн. Потерпіла повідомила, що отримала смс-повідомлення від банку незрозумілого змісту про наявну заборгованість і номер контактного телефону для зв`язку. ОСОБА_1 пояснила, що спілкувалася з реальними співробітниками банку та отримувала різні паролі.

Встановлено, що відповідно до клієнтської виписки по картці для виплат № НОМЕР_8 ОСОБА_1 проведено зарахування коштів на суму 64 900,00 грн через «Приват24» по програмі «Кредит готівкою» за договором № 9130. Надалі кошти з картки № НОМЕР_8 були перераховані на кредитну картку потерпілої № НОМЕР_1 .

Зловмисники під час спілкування з ОСОБА_1 отримали доступ до її акаунта в «Приват24», завели та адаптували її картки в гаманці «Google-гаманець» на своєму мобільному пристрої. Встановлено, що під час проведення транзакцій зі зчитування чипа по технології NFC (G) картка ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ідентифікується як токен НОМЕР_13 . Аналізом змін акаунта «Приват24» під логіном НОМЕР_3 (фінансовий номер ОСОБА_1 ) підтверджено, що відбулася зміна пароля на вхід в «Приват24» клієнтки з використанням ПІН-коду картки для виплат потерпілої № НОМЕР_14 , а також змінено логін з НОМЕР_19 на новий НОМЕР_20. При зміні логіну в «Приват24» 18.02.2022 року також змінено фінансовий номер телефону ОСОБА_1 на новий НОМЕР_15 . Окрім того, аналізом системи відеоспостереження АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що картковий рахунок № НОМЕР_1 (токен картки НОМЕР_13 ) використовувався для зняття коштів у мережі банкоматів м. Херсон невідомим зловмисником в період з 18.02.2022 року до 20.02.2022 року із використанням зчитування чипа по технології NFC (G).

У зв`язку з наведеним банк підтвердив факт шахрайських транзакцій за період з 18.02.2022 року до 20.02.2023 року по картці ОСОБА_1 із врахуванням компрометації самим клієнтом логіну входу в «Приват24» і, як наслідок, доступу зловмисників до даних карткових рахунків, прив`язки карток до Google-гаманця та проведення транзакцій (т. 1 а. с. 215-217).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та вважав доведеною обставину щодо того, що саме дії ОСОБА_1 призвели до незаконного використання інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому відповідальність за їх здійснення покладається саме на відповідача.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до правил ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Абзацом 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що заява про приєднання до Умов та Правил, паспорт споживчого кредиту, кредитний договір № б/н 9130), а також графік платежів від 19.02.2022 року підписано простим електронним підписом (ОТР-паролем) ОСОБА_1 .

У вищевказаному договорі визначено всі його істотні умови, а саме предмет договору, його оплатність, строковість, цільове признання кредиту, порядок повернення кредиту тощо, які сторони засвідчили своїми підписами.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідачка суду не надала.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та сума кредиту за договором № б/н 9130) від 19.02.2022 року в день укладення договору була зарахована на картку № НОМЕР_8 , після чого у той же день перерахована на видану ОСОБА_1 16.08.2021 року (т. 1, а. с. 146) банківську картку № НОМЕР_1 . Здійснення зазначеного переказу підтверджується як випискою по картці № НОМЕР_8 , так і випискою за вищевказаним кредитним договором (т. 1, а. с. 93-96, 224).

Більше того, відповідачка не зверталась до суду із зустрічними позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення факту укладення договору, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги, які обґрунтовуються висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться в постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц, оскільки вважає, що у вказаній справі та у справі, яка переглядається, різні предмети позовів, так як у справі 145/2047/16-ц предмет позову - про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» (далі - Закон № 1591-ІХ) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1591-ІХ).

Згідно з п. п. 57, 42 ч. 1 ст. 1 Закону № 1591-ІХ платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Відповідно до п. 5 Розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року (у редакції, чинній станом на 18.02.2022 року), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9 Розділу VІ Положення).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Так, в період - з 19.02.2022 року до 21.02.2022 року, ймовірно, мало місце вчинення шахрайських дій третіми особами з картковими рахунками ОСОБА_1 , відкритими в АТ КБ «ПриватБанк» (фактично вказана обставина підтверджується сторонами).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 9729948-ВБ від 15.11.2023 року (а. с. 215-217), по банківських рахунках відповідачки були здійснені ряд операцій щодо зміни логіну, паролю та фінансового номера клієнта, а також зняття готівки в банкоматах м. Херсон.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у цій же відповіді зазначив, що факт шахрайських транзакцій по картці ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження з врахуванням компрометації самим клієнтом логіну входу в «Приват24» і, як наслідок, доступу зловмисників до даних карткових рахунків, прив`язки карток до Google-гаманця та проведення транзакцій.

Відповідно до інформації з кримінального провадження № 0000169 від 06.10.2022 року, відкритого за фактом вчинення шахрайських дій, ОСОБА_1 повідомила, що 18.02.2022 року о 08:26 год на її номер телефону НОМЕР_3 з номеру НОМЕР_16 надійшло смс-повідомлення з текстом: «Оксано, за несанкціоноване користування карткою, у вас заборгованість (1836 грн) підійдіть до відділення: НОМЕР_17 . Тоді потерпіла зателефонувала на мобільний номер телефону, з якого їй надійшло смс-повідомлення, та на її дзвінок відповів незнайомий чоловік, який представився працівником «ПриватБанку». В ході розмови відповідачка запитала в чому причина несанкціонованого користування карткою, на що чоловік повідомив її, що вони все перевірять та виправлять, та потрібно очікувати смс-повідомлень, а також попередили, що буде проведена операція на 1 гривню. Згодом потерпілій почали приходити смс-повідомлення від банку з різними паролями (т. 1, а. с. 222).

В апеляційній скарзі відповідачка вважає, що вказана інформація не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 розголосила персональні дані з паролями.

Колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи апелянта, оскільки вважає їх такими, що мають на меті уникнення ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка, можливо, не усвідомлюючи цього, фактично розкрила особисту інформацію, що не підлягала розголошенню, наслідком чого було оформлення на її ім`я кредиту на суму 64 900 грн. та наступна втрата коштів, які знаходились на її рахунках.

Колегія суддів звертає увагу на те, що без розголошення відповідачкою інформації (паролів), яка містилась у смс-повідомленнях, що надходили їй, як вона вважала, від "банку" 18.02.2022 року, не була б можливою заміна її фінансового номеру з НОМЕР_3 на номер НОМЕР_18 .

З урахуванням того, що надходження ОСОБА_1 смс-повідомлень з різними паролями, факт її спілкування з ймовірними шахраями та зміна її фінансового номеру, мали місце 18.02.2022 року, в колегії суддів відсутні сумніви, що саме з вини відповідачки відбулось фактичне розкриття особистої інформації, що не підлягала розголошенню, наслідком чого було оформлення на її ім`я кредиту на суму 64 900 грн. та наступна втрата коштів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.