1Справа № 335/1527/24 2/335/1292/2024
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05 липня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко Г.Ю., заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Кісілічак С.В., представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гайдаржийського В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне підприємство «Агрофірма ім. Шевченка», про конфіскацію земельної ділянки, -
У лютому 2024 року заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 , третя особа: приватне підприємство «Агрофірма ім. Шевченка», про конфіскацію земельної ділянки.
Вказана земельна ділянка перебуває в оренді ПП «Агрофірма ім. Шевченка» на підставі договору оренди землі від 14.03.2005, який був укладений між ПП «Агрофірма ім. Шевченка» та ОСОБА_2 відповідно до додаткової угоди від 22.01.2015 до вказаного договору його дію продовжено на 12 років, з дня, наступного за днем закінчення строку встановленого п.7 Договору. Наразі, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний договір є чинним та орендодавцем за вказаним договором виступає ОСОБА_1 .
Позивач із посиланням на ч. 4 ст. 81 ЗК України стверджує, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Так як отримана громадянкою російської федерації ОСОБА_1 у власність земельна ділянка, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, останньою добровільно не відчужена впродовж встановлено законом строку, який сплинув 22.07.2020, право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2024 позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач та третя особа у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті суду. Заяв про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи без участі відповідача та третьої особи, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
У зв`язку з чим, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду.
У судовому засіданні прокурор Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Кісілічак С.В. позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
У судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гайдаржийський В.С. підтримав позицію прокурора та просив суд задовольнити позов.
Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 22.01.2015 року укладеної між ОСОБА_2 та ПП «Агрофірма ім. Шевченка», дію Договору оренди землі від 14.03.2005 продовжено на 12 років, з дня, наступного за днем закінчення строку встановленого п.7 Договору.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та прийняттям спадщини ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені зміни, за якими орендодавцем, за чинним Договором оренди землі від 14.03.2005, є громадянка російської федерації ОСОБА_1 .
Разом з тим, відповідно до інформації з Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 24.10.2023, згідно з обліками ВПРЕ Управління ДМС у Запорізькій області та даними бази ДМС «ЄІАС УМП» ІП «Заява про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року», відділу ВОМІРМП, відділу громадянства, відділу у справах іноземців та осіб без громадянства, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована посвідкою НОМЕР_1 від 17.04.2012, орган видачі ВГІРФО України в Запорізькій області, орган видачі 2301; паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалася. Крім того, за обліками паперової картотеки ВОМІРМР УДМС у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 23.05.2012 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч. 5ст. 22 ЗК України).
Суб`єктами права приватної власності на землю, відповідно до ст. 80 ЗК України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3ст. 81 ЗК України).
Проте, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4ст. 81 ЗК України).
Відповідно до вимог п. п. «д», «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України).
Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4ст. 145 ЗК України).
За приписами п. 10 ч. 1ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.
Відповідно до ч. 1ст. 348 ЦК України, встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.
У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №513/444/15-ц зроблено висновок, що, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.
Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість (ч. ч. 1, 2 ст. 153 ЗК України).
Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Крім того, суд також враховує, що згідно з п.п. 1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Згідно з п. 8 вказаного Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Водночас суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора щодо вжиття заходів з усунення вказаного порушення земельного законодавства повідомило, що воно не володіло даною ситуацією, перебуває в простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією РФ та позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки.
Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права.
Крім іншого, суд бере до уваги також доводи прокурора про те, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться.
Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача ОСОБА_1 існували перешкоди самостійно чи за допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку.
Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, той факт, що відповідач є громадянкою російської федерації, яка упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, суд приходить до беззаперечного висновку, що наявні підставі для її конфіскації у власність держави, а відтак позовні вимоги слід задовольнити.
Із врахуванням ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області слід стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 12,13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355, ЦПК України, суд, -
Позов заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне підприємство «Агрофірма ім. Шевченка», про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:
Відповідач: ОСОБА_1 (громадянка російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення складено 08 липня 2024 року .
Суддя: А.Б.Алєксєєнко