КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/8683/23 Головуючий у суді першої інстанції - Шевчук А.В.
Номер провадження № 22-ц/824/9835/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №23778 від 02 вересня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №23778 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором №1931699 від 10 лютого 2019 року. Стягнуто з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 1 610,40 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, що фактично позбавило позивача права на ухвалення додаткового рішення та відшкодування судових витрат.

Так, апелянт вказує, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск строку на звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, яка подана лише 26 лютого 2024 року, що не відповідає дійсності. Вважає, що позивачем не було пропущено строку на звернення із відповідною заявою, оскільки сторона позивача не була присутня в судовому засіданні під час ухвалення судового рішення від 12 лютого 2024 року, а копію рішення надіслано через підсистему «Електронний суд» 20 лютого 2024 року о 21 годині 16 хвилин, що за аналогією до положень норм абзацу 2 пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України (Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення) свідчить про вручення копії оскаржуваного рішення на наступний робочий день, а саме 21 лютого 2024 року.

Оскільки рішення суду фактично було отримано 21 лютого 2024 року, то останнім днем подання заяви про ухвалення додаткового рішення є 26 лютого 2024 року й строк на подання заяви не пропущено.

Крім того, для підтвердження сплати позивачем послуг адвоката до позовної заяви додавались довідка про сплату послуг адвоката, остаточний розрахунок витрат та акт приймання-передачі наданих послуг, що є належними доказами для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року та постановити нове судове рішення про прийняття заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №23778 від 02 вересня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката (а.с.1-19).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №23778 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором №1931699 від 10 лютого 2019 року. Стягнуто з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 1 610,40 грн (а.с.64-66).

В подальшому, 23 лютого 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, відповідно до якого просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, що складається з 4 000 грн витрат на складання позовної заяви та 2 000 грн на складання заяви про забезпечення позову (а.с.67-75).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката залишено без розгляду (а.с.77-78).

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду подану заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення, мотивував своє рішення тим, що із клопотанням про стягнення додаткових судових витрат представник позивача звернувся лише 26 лютого 2024 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку на звернення з відповідною заявою, після ухвалення рішення суду, тому суд вважав за потрібне заяву залишити без розгляду.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною третьою статті 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

Так, з матеріалів справи вбачається, що разом із позовною заявою ОСОБА_1 було надано наступні документи, які підтверджують понесені судові витрати на правничу допомогу: довідку про обсяг виконаної роботи від 30 червня 2023 року (а.с.8), Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30 червня 2023 року (а.с.9), Договір про надання правничої допомоги №30/06/2023-ЦС від 30 червня 2023 року (а.с.10-13), Додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги №30/06/2023-ЦС від 30 червня 2023 року (а.с.14).

Крім того, із прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката, що підтверджується п. 4 прохальної частини позовної заяви. (а.с.5).

Разом із тим цивільно-процесуальним законодавством на рівні імперативних норм врегульовано зміст резолютивної частини судового рішення.

Згідно із частиною п`ятою статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Дослідивши подану заяву про ухвалення додаткового судового рішення, апеляційний суд встановив, що представник позивача посилається на те, що судом не вирішено питання судових витрат в частині відшкодування позивачу понесених витрат по оплаті витрат на правничу допомогу, хоч позов містив такі вимоги.

Крім того разом із вказаною заявою було надано пакет документів, які підтверджують понесені судові витрати позивача, який є аналогічним тому, який подано разом із позовною заявою.

Таким чином, на момент вирішення даної справи судом першої інстанції по суті спору, в матеріалах справи вже були наявні документи, які надані позивачем щодо розміру понесених судових витрат.

Разом із заявою про ухвалення додаткового судового рішення нових доказів понесених судових витрат надано не було.

Залишаючи без розгляду подану позивачем заяву про ухвалення додаткових витрат в частині витрат на правничу допомогу суд першої інстанції послався на пропуск п`яти денного строку визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи та ухвалення рішення суду було проведено 12 лютого 2024 року за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 згідно до поданої останнім заяви від 11 лютого 2024 року.

Відомостей про вручення вказаного рішення позивачу в день проголошення -12 лютого 2024 року матеріали справи не містять.

Згідно до відомостей, що містяться в ЄДРСР вказане рішення суду від 12 лютого 2024 року було надіслано для оприлюднення 20 лютого 2024 року та забезпечено надання загального доступу -22 лютого 2024 року.

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення суду та залишення у зв`язку з цим заяви без розгляду з підстав визначених ст. 126 ЦПК України є неправильним.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції при перевірці дотримання строку подачі заяви про ухвалення додаткового судового рішення, мав керуватися не положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України, а положеннями статті 270 ЦПК України, де передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення, оскільки всі наявні в позивача докази понесених витрат було подано разом із позовною заявою, а суд першої інстанції, при вирішенні даного спору по суті, не вирішив питання судових витрат, які поніс позивача у зв`язку із наданою йому правничою допомогою.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови складено 03 липня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв