Справа № 199/1536/24
(2/199/1475/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.07.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Євгенія Леонідівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом через свого представника, в обґрунтування якого послався на те, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка заповіла все належне їй майно позивачу. Станом на да ту смерті спадкодавиці позивач не знала про існування заповіту на свою користь, а дізнавшись про нього, 11 серпня 2023 року звернулась до Другої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою державного нотаріуса від тієї ж дати позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що мотивовано пропуском позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини. Викладене зумовило звернення позивача до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано у Другої ДДНК копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від03 травня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, в ході розгляду справи позовні вимоги підтримував, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог. Також представником відповідача суду було подано відзив, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою правову позицію посиланням на не зазначення і не доведення стороною позивача коли та звідки остання дізналась про наявність заповіту, а також через недоліки заповіту, з якого не можливо достеменно встановити, що він складений саме на користь позивача.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 09 грудня 2011 року ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. за реєстровим №3248, яким вказана спадкодавець заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 . Викладене підтверджується копією заповіту.

Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина на належне останній майно, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та іншими матеріалами спадкової справи.

11 серпня 2023 року до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 звернулась позивач, якій державним нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від тієї ж дати було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском передбаченого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Викладене підтверджується копією матеріалів спадкової справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За змістом ст.ст.1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом норм ст.ст.1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Нормою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Правила зазначеної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21.

При цьому неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, невчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у випадку спадкування за заповітом, з огляду на можливу необізнаність спадкоємця заповіту про його наявність. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року по справі №464/4722/19.

Крім того, при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі №190/106/18 (провадження № 61-41455св18), від 17 березня 2021 року у справі №308/4272/19 (провадження №61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі №591/1271/18 (провадження №61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19 (провадження №61-18000св20), від 03 вересня 2021 року по справі №368/719/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №643/13260/19 (провадження №61-9552св21), від 24 листопада 2021 року по справі №532/2655/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по справі, то позивач, мотивуючи поважність пропуску нею встановленого законом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, посилається на необізнаність про існування заповіту, складеного спадкодавцем на її користь. Отже, з огляду на положення ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, саме на позивача цивільним процесуальним законом покладається обов`язок довести перед судом дійсність заявленої поважної причини пропуску строку, що в контексті обставин спірних правовідносин полягає у доведенні позивачем обставин та часу, коли вона фактично дізналась про існування заповіту на свою користь. Натомість позивач, стверджуючи, що не була обізнана про наявність заповіту на свою користь, не наводить і не подає жодних доказів щодо того, коли саме та звідки вона дізналась про існування заповіту. Такі обставини не дозволяють суду встановити, чи дійсно позивач не була обізнана про наявність заповіту, скільки часу пройшло від моменту, коли позивач дізналась про наявність заповіту, до часу звернення до нотаріуса задля оформлення спадкових прав. Отже, твердження позивача можуть бути оцінені судом лише як припущення, на яких, в свою чергу, суд у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтувати своє рішення, тим більше при категоричному запереченні дійсності обґрунтувань позову відповідачем. Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому і про відсутність достатніх підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню їй не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст.46-1, 63 Закону України «Про нотаріат», пп.2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75), третя особа державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Євгенія Леонідівна (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Метробудівська, 1), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 липня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко