19.09.2024 Провадження по справі № 2/940/444/24
Справа № 940/937/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши в приміщенні суду в м. Тетієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року у розмірі 13918,00 грн, за договором позики № 2543492 від 18.06.2021 року у розмірі 30090,60 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 27.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір № 4220185 про надання споживчого кредиту. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, надавши відповідачці обумовлену договором суму кредиту. Згідно умов договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 30.12.2021 року до договору факторингу № 0-12/2021-21 від 30.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у розмірі 13918,00 грн.

Також, 18.06.2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2543492, який було підписано електронним підписом позичальника. 13.10.2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» таТОВ «Маніфою» було укладеного договір факторингу № 13/10-2021. Відповідно до Реєстру боржників від 13.10.2021 року до даного договору ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимогиза договором позики № 2543492 від 18.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 у розмірі 30090,60 грн.

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» згідно з договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, зокрема за договором про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 у розмірі 13918,00 грн. та за договором позики № 2543492 від 18.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 у розмірі 30090,60 грн.

Таким чином, позивач ТОВ «Коллект Центр» отримав право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за договорами у загальному розмірі 44008,60 грн, яку просить у судовому порядку стягнути з відповідачки на свою користь.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.08.2024 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони у справі повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідачка суду не надала, відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4220185. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно умов договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит в сумі 4200,00 грн. на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,90% в день (а. с. 7-14).

На виконання умов договору ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши відповідачці кредитні кошти, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 13918,00 грн, яка складається із: 4200,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 9576,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 122,67 грн. інфляційні збитки, 19,33 грн. нараховані 3% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4220185від 27.05.2021 року (а. с. 28-33).

Відповідно до договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у розмірі 13918,00 грн. (копія договору факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року, копія акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року, Реєстр боржників за договором факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року, витяг з реєстру боржників за договором факторингу № 30-12/2021-21 від 30.12.2021 року а. с. 39-43, 49).

18.06.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2543492 в електронній формі за умовами якого банк надав позичальнику позику у розмірі 1800,00 грн. на строк до 18.07.2021 року (30 днів) з процентною ставкою - 1,99000% в день.Підписанням договору позики відповідачка також підтвердила, що вона вивчила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору; вивчила та повністю погоджується з умовами цього договору позики (п. п. 8.3.5 та 8.3.6 договору позики)(а. с. 15-21).

ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачкою за договором позики виконало та надало їй позику в сумі 1800,00 грн, шляхом переказу коштів на платіжну картку відповідачки, маска картки № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.07.2024 року (а. с. 25).

Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконувала, порушуючи умови договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 30090,60 грн, яка складається із: 1800,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 28290,60 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги(а. с. 34).

13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, зокрема за договором позики № 2543492 від 18.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору факторингу № 13/10-2021 від 13.10.2021 року, копією акту приймання-передавання Реєстру Боржників за договором факторингу № 13/10-2021 від 13.10.2021 року, копією Реєстру Боржників до договору факторингу № 13/10-2021 від 13.10.2021 року, витягом з Реєстру Боржників до договору факторингу № 13/10-2021 від 13.10.2021 року (а. с. 44-48, 50).

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі задоговором про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 та за договором позики № 2543492 від 18.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 (а. с. 51-66).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Із досліджених судом договору про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року та договору позики № 2543492 від 18.06.2021 року встановлено, що дані договори укладено в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом.

Отже, підписання вищезазначеного договору свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов договорів.

Відповідачкою не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр», а також жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум та укладених договорів.

Отже, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 29.07.2024 року (а. с. 76).

Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, копію платіжної інструкції № 413000006 від 09.02.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 1674 від 07.02.2024 року, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 року (а. с. 51-56).

Враховуючи, що звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер, складність даної цивільної справи, реально витрачений адвокатом час, а також те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд прийшов до висновку, що витрати на послуги адвоката в розмірі 13000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом робіт, та вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягнення з відповідача до 5000,00 грн.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 247, 263-268, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 610, 625, 638, 639, 1054, 1077 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, заборгованість за договорами у загальному розмірі 44008 (сорок чотири тисячі вісім) гривень 60 копійок, яка складається з заборгованості :

за договором про надання споживчого кредиту № 4220185 від 27.05.2021 року у розмірі 13918 (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 00 копійок;

за договором позики № 2543492 від 18.06.2021 року у розмірі 30090 (тридцять тисяч дев`яносто) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 23 вересня 2024 року.

Суддя С.В. МАНДЗЮК