УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

«03» липня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді - Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання - Бережної С.П.,

державного виконавця - Браташової В.І.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової В.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_1 , -

встановила:

У червні 2024 року до Солом?янського районного суду м. Києва надійшло подання головного державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової В.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

11 червня 2024 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2024 року, подання передано судді Тесленко І.О. Фактично передано судді.

Подання обґрунтовується тим, що на виконанні в Солом`янському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа

№ 752/7459/22 виданого 04 квітня 2024 року Солом`янським районний суд міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 січня 2021 року у розмірі 273286,00 грн.

Головний державний виконавець зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження, рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито всіх, передбачених чинним законодавством, заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням. Незважаючи на те, що боржник обізнаний про свої обов`язки та про наявність виконавчого провадження, останнім не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання (повне або часткове) рішення, а навпаки вчиняються дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання. На думку головного державного виконавця, боржник свідомо не виконує рішення суду, що має негативні наслідки для стягувача, а тому зазначає, що вказане є підставою для задоволення подання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні головний державний виконавець Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова В.І подання підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічні викладеним у поданні, зазначила, що ОСОБА_2 обізнана про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, підтвердженням чого є трекінг з сайту Укрпошти та повідомлення направлені боржниці за допомогою месенжеру Viber, в телефонному режимі боржниця повідомила що сплачувати заборгованість не буде. Вказала, що подання нею було направлено і на адресу ОСОБА_2 , але воно повернулось на її адресу. Також, зазначила, що у ОСОБА_2 у власності є земельна ділянка, але вона перебуває в іпотеці, також їй належить квартира, але там прописана неповнолітня дитина.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши долучені до подання докази, заслухавши обґрунтування головного державного виконавця, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

08 квітня 2024 року головним державним виконавцем Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташовою В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 752/7459/22 від 08 січня 2024 року.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України № 206102970 від 23.05.2024,

№ 199289477 від 08.04.2024, № 199256359 від 08.04.2024, № 208167333 від 05.06.2024, вбачається, що фізичну особу - підприємця знято з обліку у контролюючих органах (а.с. 15, 17, 38, 59, 60).

Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України, боржник доходу у вигляді пенсії не отримує, а також інформація про фізичних осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи - відсутня: № 199256349 від 08.04.2024, № 199289490 від 08.04.2024, № 206102971 від 23.05.2024 (а.с. 18, 39, 61).

Згідно відповіді МВС № 208167310 від 05.06.2024 за боржником відсутні дані про зареєстровані транспортні засоби (а. с. 16).

Постановами головного державного виконавця від 08 квітня 2024 року накладено арешт на майно та кошти боржника (а. с. 73 - 76).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 373277993 від 08 квітня 2024 року за боржником зареєстроване нерухоме майно на праві власності, а саме: земельна ділянка за кадастровим номером: :01:035:0045, площею 0,0667 га; нежитлове приміщення, загальною площею: 4,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, загальною площею 3,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, загальною площею: 105,7 кв.м., житлова площа: 53,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; домоволодіння, загальною площею: 48,8 кв.м., житлова площа: 28,7 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 66 - 71).

Доказів реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 неповнолітніх дітей суду не надано.

Будь - яких даних та доказів на їх підтвердження щодо не можливості звернення стягнення на нежитлове приміщення загальною площею: 4,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 ., приміщення 261; нежитлове приміщення, загальною площею 3,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; а також домоволодіння, загальною площею: 48,8 кв.м., житлова площа: 28,7 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , надано суду не було.

Головним державним виконавцем здійснено запити до банківських установ та отримано відповіді щодо наявності / відсутності відкритих боржником рахунків та про залишок коштів на них (кошти, на які можливо звернути стягнення у боржника відсутні).

Виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , не виявлено, двері квартири ніхто не відчинив, про що 25 квітня 2024 року та 29 травня 2024 року складено відповідні акти.

Однак, з наданих актів не можливо встановити час їх складання, будь - які сторонні особи до складання актів не залучались.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно до частин першої, третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, право громадян України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Європейської конвенції з прав людини, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із гарантій, передбачених статтею 2 Протоколу №4 до Європейської конвенції з прав людини, практики Європейського суду з прав людини та відповідно до принципу пропорційності, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, обмеження свободи пересування має буди пропорційним, тобто державний виконавець має довести суду, що за існуючих у державного виконавця повноважень неможливо забезпечити реальне виконання рішення суду за рахунок менш обтяжливого зобов`язання, без обмеження основоположного та конституційного права боржника на свободу пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишити територію України, наприклад - звернення стягнення на грошові кошти, рухоме або нерухоме майно.

Для позитивного вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових державних рішень та гарантій на вільне пересування особи.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожному, хто законно перебуває на території будь - якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець у подані, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

З наданих суду разом з поданням доказів не вбачається обізнаності боржника щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки копії матеріалів виконавчого провадження, які долучені до подання, не містять жодних доказів належного повідомлення боржника про винесення головним державним виконавцем відповідних постанов.

Долучений до подання список згрупованих відправлень № 45 не є належним доказом, оскільки відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду (правова позиція Верховного суду, викладена у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14).

Головним державним виконавцем не долучено до списків згрупованих відправлень опису вкладення для підтвердження того, що за цими списками боржнику надсилались саме постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про накладення арешту майна боржника, постанова про арешт коштів боржника. Також, відсутні докази доставлення зазначених постанов на адресу боржника та / або їх отримання боржником. В судовому засіданні головним державним виконавцем зазначено, що доставлення відповідних листів ОСОБА_2 підтверджується трекінгом з сайту Укрпошта та повідомленням, направленим у вайбер, однак будь - яких доказів цього до матеріалів справи не додано.

До подання головним державним виконавцем долучені виклики державного виконавця від 23 квітня 2024 року № 77090 яким боржник викликався до державного виконавця на 24 квітня 2024 року на 14 год. 00 хв., від 27 травня 2024 року № 78102 яким боржник викликався до державного виконавця на 04 червня 2024 року на 09 год. 00 хв. та 05 червня 2024 року № 110378 яким боржник викликався до державного виконавця на 26 червня 2024 року на 09:00 год, при цьому доказів надсилання таких викликів до подання не долучено.

Поряд з цим, суд зважає на те, що останній виклик боржника був на 26 червня 2024 року, при цьому 10 червня 2024 року головним державним виконавцем було надіслано до суду подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон, що свідчить про його передчасність.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77 - 80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій головного державного виконавцеві. Головним державним виконавцем не надано жодних доказів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішень суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом, який застосовується до боржника виключно коли державним (приватним) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки таке обмеження тягне за собою обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

При прийнятті рішення по справі суд також зважає на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та триває.

Таким чином, обмеження боржниці у праві виїзду з межі України може створювати додаткову небезпеку для її життя, що суперечить обов`язку держави, передбаченому в статті 27 Конституції України.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що головний державний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон, підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається.

При цьому, суд звертає увагу головного державного виконавця на те, що відмова у задоволенні подання не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідним поданням у разі зміни обставин та надання відповідних доказів в його обгрунтування.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, статями 260, 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні подання головного державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової В.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду складено 04 липня 2024 року.

Суддя О. І. Тесленко