КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року місто Київ

Справа № 758/9948/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11970/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого (судді-доповідача) Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року (ухвалене у складі судді Шаховніної М. О.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебет ФОРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 21 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 0.

Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачці кредит у сумі 22 700 дол. США, строком з 21.06.2007 року по 21.06.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,00% річних, а відповідачка зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим Договором.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк`та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк`відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами останньому.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору в сумі 589 609 грн 86 к., в тому числі:

- 380 091 грн 26 к. - заборгованість за кредитом;

- 209 518 грн 60 к. - заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 589 609 грн 86 к. заборгованість за кредитним договором та 420 грн 00 к. витрати на розміщення оголошення в пресі.

Стягнутоз ОСОБА_2 в дохід держави 3 654 грн 00 к. судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б ) у справі № 758/9948/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року замінено стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа №758/9948/15-ц, виданого 18.01.2016 на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2015, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС».

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - залишенобез задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 10 травня 2024 року направив через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Вказує, що позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документу, що підтверджував факт здійснення господарської операції, в тому числі, але не виключно, надання кредитних коштів Первісним кредитором ПАТ ("УкрСиббанк")Відповідачу, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, оплати Відповідачем певних сум по кредитним договорам, нарахування відсотків, тощо.

Посилається на те, що наявний в справі розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує наявність та розмір заборгованості. Зазначає, що суд за відсутності належних доказів встановив її наявність та розмір, а також ту обставину що відповідачу взагалі видавались кошти.

Зазначає, що позивачем також не надані належні докази на підтвердження права вимоги. З наданої позивачем Виписки неможливо встановити істотні умови договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк`та Пат «Дельта Банк» від 08.12.2011 року, а також виконання сторонами умов вказаного договору.

Також вказує, що позивачем порушено строки позовної давності. Так при оформленні Договорукупівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» вже було відомо про порушення їх прав за кредитним договором. Крім того, відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору № 0 від 21.06.2007 року заборгованість непростроченою могла бути виключно до 22.12.2008 року, після цього вона могла бути виключно простроченою. Таким чином, відповідно до наданих Позивачем доказів, взагалі

можна стверджувати, що порушення прав Первісного кредитора відбулося починаючи з 23.12.2008 року, а отже, з даної дати розпочався строк позовної давності. Враховуючи, що Позовна заява подана Позивачем 28.08.2015 року, то вона очевидно подана поза межами позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Позивач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року скасувати. Вказував, що ні позивачем, ні його правонаступником не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження позовних вимог.

Представник ТОВ «ДЕБТ ФОРС»адвокат Сердійчук О. Л. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційного скарги заперечував, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що ПАТ «УкрСиббанк» є повним правонаступником АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 19-20).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 (а.с. 6-12).

Відповідно до п. 1.1., 1.2.1, 1.3.1. умов даного договору, позивач зобов`язався надати відповідачці кредит в іноземній валюті у сумі 22 700 дол. США, строком до 21.06.2014 року, зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом, а відповідачка зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим Договором.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виснував, що АКІБ «УкрСиббанк» на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси у повному обсязі. Однак, на відміну від АКІБ «УкрСиббанк», що виконав взяті на себе зобов`язання належним чином, боржник, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконав. У зв`язку з чим станом на 31.07.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 589 609 грн. 86 коп.

Суд вважав, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 598, 599 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто,якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбаченост.629 ЦК України.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зміст норм статей 526,530,1048,1054,1056-1 ЦК України дає підстави стверджувати, що на підставі кредитногодоговору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Матеріалами справи підтверджено, що 21 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 22 700 доларів США 00 центів та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 114 635 грн 00 к. за курсом НБУ на день укладення Договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатись в Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.

Сторони визначили, що позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 21 червня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов відповідної угоди сторін.

Також сторони погодили, що за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 13 % річних.

У зв`язку з невиконанням відповідачем покладених на неї обов`язків щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у останньої виникла заборгованість, яка станом на 31.07.2015 складала 27 281 долар США 88 центів, що згідно курсу НБУ (100 доларів - 2161,1775 грн) складало 589 609 грн 86 к., з яких:

- тіло кредиту 17 587 доларів США 23 центи, що в еквіваленті складає 380 091 грн 26 к.;

- відсотки 9 694 доларів США 65 центів, що в еквіваленті складає 209 518 грн 60 к.

Такі обставини підтверджені наявним в справі розрахунком, а також випискою по кредитному договору № 0.

Вказані розміри заборгованості відповідачем не спростовані, доказів на підтвердження виконання свого зобов`язання та сплати коштів відповідач не надала.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем на підтвердження своїх позовних вимог первинних бухгалтерських документів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідно до умов Договору відповідачу надано споживчий кредит на придбання транспортного засобу, кошти за яким зараховані на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 у Банку.

В даному випадку матеріали справи містять достатню кількість доказів, щоб у суду не виникало сумнівів в отриманні відповідачем кредитних коштів для придбання автомобіля, визначеного кредитним договором.

На підтвердження позовних вимог, окрім копії кредитного договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, розрахунку заборгованості, матеріали справи також містять копії банківських виписок по кредитному договору № 0 за період з 21.06.2007 по 10.04.2012.

Таким чином, виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Доказів на спростування отримання коштів відповідачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надані належні докази на підтвердження права вимоги, колегія суддів відхиляє як не обґрунтовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Як встановлено судами, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк».

Згідно зі статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення.

Обставини укладення та відповідність вимогам закону договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» 08 грудня 2011 року, не є предметом спору у даній цивільній справі.

За не надання доказів відповідачем про повернення кредитних коштів попередньому кредитору, саме лише посилання на відсутність доказів переходу права вимоги не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу на користь залученого в установленому законом порядку правонаступника.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Виходячи з наведених положень ЦК України, суд має право на застосування наслідків пропуску строків позовної давності лише у разі здійснення відповідної заяви учасника справи до ухвалення рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач булаповідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що судом направлялись судові повістки на адресу відповідачки, яка була нею зазначена в договорі про надання споживчого кредиту під заставу транспортного засобу № від 21 червня 2007 року.

Вказана адреса була зазначена самою відповідачкою, як адреса місця проживання.

Згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на день звернення позивача з позовом до суду) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві від 08.09.2015 наданої на запит суду вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрованою по місту Києву не значиться (а.с. 33 том 1).

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на день звернення позивача з позовом до суду) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Як встановлено з матеріалів справи, судом здійснено оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» від 05.11.2015 року № 207(5581), про виклик ОСОБА_2 в судове засідання на 24.11.2015 року (а. с. 53 том 1).

Таким чином відповідач відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на день звернення позивача з позовом до суду) вважається такою, що повідомлена про час і місце розгляду справи.

Відповідачем надано довідку про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, з якої вбачається, що відповідач з 10.07.2008 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 196 том 2).

Однак відповідно до п. 3.4.2. Договору, відповідач зобов`язалась письмово повідомити Банк про зміну будь-яких даних, в тому числі і про місце проживання/прописки.

Доказів на підтвердження повідомлення первісного кредитора про зміну адреси проживання матеріали справи не містять та відповідачем до апеляційної скарги не долучено, тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було дотримано п. 3.4.2. Договору.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що саме недобросовісна поведінка відповідача, не повідомлення нею про зміну місця свого проживання і стало наслідком здійснення судом повідомлення через оголошення в пресі, що відповідало вимогам процесуального закону та доводить, що відповідач була повідомлена судом про розгляд справи належним чином.

Вказане свідчить про те, що відповідач мала можливість скористатись правом подання заяви про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції, однак цього не зробила. Зазначене, в свою чергу, унеможливлює застосування наслідків пропуску позовної давності апеляційним судом, так як ним здійснюється перевірка рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення надав належну оцінку наявним в справі доказам, повно і об`єктивно з`ясував всі обставини даної справи, та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, керуючись ст. 141 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати їй не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 268, 367,368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська