РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/7898/23

провадження у справі №2/0285/878/24

09 травня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Сусловця М.Г.

секретаря Величко К.Б.

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Житомиргаз" про захист прав споживача

установив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати порушенням статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через незаконне втручання АТ «ЖИТОМИРГАЗ» у її права споживача щодо мирного володіння майном (грошовими коштами); повідомити відповідні органи про вчинення АТ «ЖИТОМИРГАЗ» кримінального правопорушення; визнати незаконними вимоги АТ «ЖИТОМИРГАЗ» щодо стягнення заборгованості за природний газ, постачання та розподіл; заборонити АТ «ЖИТОМИРГАЗ» пред`являти вимоги до неї щодо стягнення за природний газ, постачання та розподіл; заборонити АТ «ЖИТОМИРГАЗ» пред`являти вимоги до неї за не наданий природний газ, постачання та розподіл.

Крім того, просила справу розглядати у судовому засіданні з викликом сторін.

Позивачем подано до суду заяву, в якій просив повернути всі процесуальні документи щодо неї, які подані до суду представником відповідача ОСОБА_2 , залишивши їх без розгляду

Представником АТ «ЖИТОМИРГАЗ» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначила, що у відповідності до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «ЖИТОМИРГАЗ» отримало право провадження діяльності з розподілу природного газу. Позивач є споживачем природного газу оператора газорозподільчої системи та має особовий рахунок № НОМЕР_1 як споживач природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . У період по 31.08.2023 року АТ «ЖИТОМИРГАЗ» надавало позивачу послуги, за які вона має заборгованість у розмірі 1973,19 грн., а тому вважає позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити її вимоги.

Зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, з матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 . по особовому рахунку № НОМЕР_1 , споживачці ОСОБА_1 . АТ «ЖИТОМИРГАЗ» надавалися послуги, за яким станом на 31.08.2023 наявна заборгованість у розмірі 1973.19 грн.

Також встановлено, що у відповідності до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП від 16.02.2017 року № 201, АТ «ЖИТОМИРГАЗ» отримало право провадження діяльності з розподілу природного газу.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 (далі типовий договір № 2498), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року за № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827 ( надалі Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.

За змістом статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі, побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема, в якості сировини, а не для перепродажу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі, побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави3розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі, споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі, побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі, побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі, побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За змістом пунктів 3,4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Нормами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних, а пунктом 5 частини 2 статті 7 цього ж ЗаконуЗакону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити Оператору ГРМ вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Типовий договір розподілу газу, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Розглядаючи справу, суд враховує ту обставину, що АТ «ЖИТОМИРГАЗ» до 31.08.2023 надавалися послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , споживачці ОСОБА_1 присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_1 , яка використовувала природний газ та станом на 31.08.2023 має заборгованість у розмірі 1973,19 грн.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість позивачка не подавала суду доказів про те, що вона не є споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до її будинку або постачався іншим постачальником, з яким вона уклала відповідний договір і послуги якого сплачував, також відсутні відомості про звернення позивача до відповідача із заявами про відключення від споживання природного газу, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Не підлягає задоволенню клопотання позивача про перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки останнє вже вирішувалося судом на стадії відкриття провадження у справі.

Також не передбачено вимогами ЦПК України роз`яснення підстав відкриття провадження у справі, більше того повторного відкриття провадження у даній справі не відбувалося, оскільки у справі постановлена лише одна ухвала про відкриття провадження у справі.

Не підлягає задоволенню клопотання позивача про повернення всіх процесуальних документів, які подані до суду представником відповідача ОСОБА_2 , оскільки на час подачі відповідного процесуального документу, зокрема: відзиву, - представником відповідача дотримано вимоги ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відтак, у силу ч. 1 ст 141 ЦПК України судовий збір у справі з відповідача стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 4, 10, 12, 13, 76-89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (проживаючої 1 АДРЕСА_2 ) до АТ «ЖИТОМИРГАЗ» про захист прав споживача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.Г. Сусловець