КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 367/2963/23
№ апеляційного провадження: 22-з/824/1118/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шестопалова Я.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
У Х В А Л А

05 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

у травні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2024 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів його доходу починаючи з 04 травня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2024 року - без змін.

25 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. Заявник просив долучити до матеріалів справи докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу та стягнути з позивача на його користь 2 552 гривень таких витрат.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив додаткове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Оскільки розгляд справи відбувся в порядку письмового провадження, підстави для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в судовому засіданні - відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідача вказував, що докази судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат була подана представником відповідача в електронній формі через систему «Електронний Суд».

Відповідно до ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

На підтвердження направлення позивачеві заяви про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача було надано до суду знімок екрана з інформацією щодо направлення відповідних документів на адреси електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 233).

Разом з тим, чинним процесуальним законодавством не передбачено такий порядок направлення копій доказів учасникам справи, як на адреси електронної пошти, які не є офіційними.

Матеріали справи свідчать про те, що представник позивача - адвокат Тетарчук І.В. має зареєстрований електронний кабінет.

Доказів про направлення заяви про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесення витрат на правничу допомогу шляхом їх надсилання до електронного кабінету представника позивача або у паперовій формі листом з описом вкладення особисто позивачу ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Заперечення щодо стягнення судових витрат, які могли б свідчити про отримання позивачем доказів на підтвердження їх понесення, від ОСОБА_3 або її представника до суду не надходило.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем не було дотримано порядку звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Наведене узгоджується із висновками, сформульованими Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/14138/18, від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18 та від 30 червня 2022 року у справі № 640/1175/20.

В даному випадку докази понесення витрат на правничу допомогу було надано представником відповідача з порушенням вимог частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, а тому такі докази не можуть бути взяті судом до уваги.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 83, 133, 141, 270 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді