Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 641/2923/23

№ 2/610/14/2024

18 січня 2024 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: Стригуненка В.М.

за участю

секретаря: Виноградської О.В.,

розглянувши в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового рішення від 05.01.2017 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши їх з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування зазначив, що з початку 2022 року став проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 , з якою у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , а 16.03.2023 вони зареєстрували шлюб. В даний час його дружина не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Вважає, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на першу дитину його сімейний стан змінився, тепер окрім першого сина він повинен утримувати ще й малолітнього сина ОСОБА_6 та дружину.

Крім того з 06.06.2022 він перебуває на військовій службі, під час несення якої 29.03.2023 отримав мінно-вибухову травму, у зв`язку з чим за станом здоров`я потребує лікування, для чого потрібно постійно купувати медичні препарати. Наразі він разом із сім`єю покинув місце свого постійного проживання та проживає, як ВПО, в іншому місці, де змушені винаймати житло та сплачувати орендну плату, комунальні послуги, на що йдуть значні витрати.

Через зазначені обставини він не має можливості сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у раніше встановленому судом розмірі (а.с. 2-8, 43).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити (а.с. 65).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що у позивач не було погіршення матеріального становища, оскільки він є дієздатною особою, офіційно працевлаштований, отримує гідну заробітну плату, тобто має високий рівень доходу. Водночас їх дитина має слабке здоров'я та потребує постійного медичного втручання, що коштує дуже дорого. Зазначила, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів позивач не був офіційно працевлаштованим, тобто був безробітним, а тепер офіційно працевлаштувався та став отримувати високу заробітну плату. Отже, фінансове становище позивача на сьогоднішній день не погіршилось, а навпаки покращилось. Також вказала, що позивач зовсім не сплачував аліменти на утримання їхньої дитини до червня 2023 року, що свідчить про наявність заборгованості по аліментам (а.с. 71).

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між сторонами розірвано.

Вказані обставини ними не заперечувались.

За рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 05.01.2017 № 610/3627/16-ц (2/610/15/2017) з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 01 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, або зміни сімейного чи матеріального стану сторін(а.с. 74-76).

07.07.2022 постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було відкрито виконавче провадження № 69350999 на підставі виконавчого листа № 610/3627/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 01.11.2016 до повноліття дитини (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народився ще один син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13), а 16.03.2023 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 12).

З військового квитка серії НОМЕР_1 та довідки в/ч НОМЕР_2 від 28.03.2023 вбачається, що матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 з 06.06.2022 по теперішній час (а.с. 14, 15).

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 02.05.2023 проведеним медичним оглядом встановлено, що у позивача стан після мінно-вибухової травми (29.03.2023) ЗЧМТ, травма, пов'язана з проходженням військової служби, є тяжкого ступеню (а.с. 16).

На підтвердження свого стану здоров'я позивачем було надано медичну документацію, а саме направлення на медико-соціально-експертну комісію від 19.12.2023 та консультативний висновок спеціаліста від 18.12.2023, згідно якого йому призначалось лікування (а.с. 66-70).

Теперішня дружина позивача ОСОБА_8 та їхній син ОСОБА_5 були взяті на облік, як ВПО, за адресою: АДРЕСА_1 з 13.04.2022, що підтверджується відповідними довідками (ас. 19, 20).

З виписок по картковому рахунку вбачається, що за період з 01.06.2022 по 17.12.2023 ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у загальному розмірі 835802,86 грн, а саме: в липні 2022 року 37656 грн, в серпні 2022 року 45235,42 грн, у вересні 2022 року 45447,98 грн, в жовтні 2022 року 45447,98 грн, у листопаді 2022 року 7293,02 грн, у грудні 2022 року 129696,29 грн, у січні 2023 року 4825,31 грн, у лютому 2023 року 44185,41 грн, у березні 2023 року 153510,85 грн, у квітні 2023 року 60809,64 грн, у травні 2023 року 101813,37 грн, у червні 2023 року 22998,35 грн, у липні 2023 року 22998,35 грн, у серпні 2023 року 22998,35 грн, у вересні 2023 року 22998,35 грн, у жовтні 2023 року 42809,02 грн, у листопаді 2023 року 25079,02 грн (а.с. 17, 18, 44-46, 61, 62).

З виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно перераховував на картку відповідача аліменти на утримання сина сторін зі своєї картки з червня 2023 року по грудень 2023 року, а саме: у червні 2023 року 11000 грн, у липні 2023 року 12000 грн, у серпні 2023 року 5600 грн, у вересні 2023 року 13000 грн, у жовтні 2023 року 9500 грн, у листопаді 2023 року 8000 грн, у грудні - 1500 грн (а.с. 56-59), проти чого також не заперечувала відповідач.

З вказаної виписки також вбачається, що з липня 2022 року по квітень 2023 року позивачем зі своєї картки перераховувались грошові кошти на картку відповідача, однак без жодного коментаря до цих платежів. Що це були за платежі суду не відомо, відповідач вказала, що аліменти позивач до червня 2023 року їй не сплачував.

Тим більш згідно з довідкою Білопільського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.12.2023, наданою відповідачем, за виконавчим листом № 610/3627/16-ц від 03.02.2017 у період з 05.07.2022 по 01.12.2023 аліменти ОСОБА_1 сплачував: з липня 2022 по травень 2023 - 0 гривень, а з червня 2023 по листопад 2023 у сумі 55050 грн (а.с. 72, 73).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) раніше встановленого розміру аліментів. Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України, ст. 183 СК України).

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставин, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що після стягнення 05.01.2017 з нього аліментів на утримання їхнього з відповідачем сина змінилися обставини, що впливають на визначений розмір аліментів у зв`язку з тим, що у нього змінився сімейний стан він одружився та в нього народилась ще одна дитина син ОСОБА_9 , яких він повинен також утримувати, тому він не має можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Само по собі народження ще однієї дитини у позивача та наявність у нього дружини не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів та не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в розумінні положень ст. 192 СК України.

Така зміна можлива в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв'язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв'язку з народженням ще однієї дитини.

Навпаки встановлено, що його матеріальний стан з моменту стягнення з нього первісного розміру аліментів покращився, а саме: з липня 2022 року він почав отримувати високу заробітну плату, а саме в середньому 54560,19 грн на місяць (середній заробіток з грудня 2022 року по листопад 2023 року), до цього відомості про його доходи відсутні, відповідач вказувала, що позивач був безробітний.

Навіть після сплати аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку позивача у нього залишиться достатня сума для утримання себе та своєї нової родини.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуу постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положення ст. 192 СК України не містять вичерпного переліку обставин та підстав, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки частина перша вказаної норми передбачає можливість наявності інших обставин, що можуть слугувати підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Позивач також посилався на те, що він разом з теперішньою дружиною та дитиною вимушені знімати житло та сплачувати орендну плату, комунальні послуги, на що йдуть значні кошти.

При цьому позивач не підтвердив жодними доказами, що на теперішній час фактично проживає з дружиною та сином разом однією сім'єю, веде спільне з дружиною господарство, орендує з ними житло та сплачує за нього орендну плату, комунальні послуги, а надані позивачем копії довідок про взяття його дружини та дитини на облік, як внутрішньо переміщених осіб, не підтверджують розміру понесених додаткових витрат та взагалі їх понесення.

Те, що на даний час дружина позивача не працює, оскільки доглядає за малолітнім сином не може бути обставиною, яка свідчить про зміну його майнового стану, тим більш ця обставина, яка позивачем до того ж належними доказами не підтверджена, має тимчасовий характер (до досягнення дитиною трьох років).

Позивач також посилався на погіршення свого стану здоров`я, на підтвердження чого надав медичну документацію, однак не надав доказів того, що це призвело до погіршення його матеріального становища, не підтвердивши ані факту понесення додаткових витрат, ані їх розміру, враховуючі, що позивач є військовослужбовцем та може отримувати безкоштовну медичну допомогу.

Тому, посилання позивача на неспроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у первісному розмірі, суд вважає безпідставними.

Таким чином, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що від дня винесення судового рішення матеріальне становище позивача погіршилось, а зазначені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів не свідчать про погіршення його матеріального становища, тому він має змогу забезпечити свої витрати у достатніх, розумних розмірах навіть після сплати аліментів, та не буде ставити себе у скрутне матеріальне становище.

Крім того, позивач має заборгованість по аліментам внаслідок часткової їх сплати, протилежного позивачем доведено не було, а з наданої виписки не вбачається, що перераховані ним до червня 2023 року грошові кошти на картку відповідача були аліментами, що також підтверджується довідкою ДВС.

Встановлений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та інтересам неповнолітньої дитини, а його зменшення за наведених мотивів позову, не може буде задоволено, оскільки не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Повністю відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_4 .

Головуючий В.М. Стригуненко