РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/12958/23

Провадження № 22-ц/4815/681/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Рівненська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2024 року (ухваленого у складі судді Бучко Т.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту, що має юридичні наслідки, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичні наслідки, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності на квартиру.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка з 1998 року проживала у АДРЕСА_1 .

Останні роки свого життя померла хворіла на невиліковну хворобу, чере яку не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала догляду та допомоги.

Родичів, які могли б забезпечити ОСОБА_2 сторонній догляд та допомогу, не було. Оскільки померла була її сусідкою, так як їхні квартири знаходяться поряд, спочатку вона допомагала їй за вимогою, але пізніше, з 2017 року, у зв`язку похилим віком і тяжкою хворобою, померла запропонувала їй проживати разом з нею.

Під час проживання з ОСОБА_2 позивач здійснювала усю поточну роботу по дому, прибирала та слідкувала за дотриманням в квартирі порядку, готувала їсти, купувала ліки, продукти харчування, супроводжувала її на консультації до лікарів, оплачувала лікування та комунальні послуги, надавала іншу допомогу та, після смерті, займалася її похованням, оплативши всі витрати, які були з ним пов`язані.

Оскільки, після смерті ОСОБА_2 інших спадкоємців немає, 17 липня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Червук В.М. із заявою про прийняття спадщини на підставі ст. 1264 ЦК України як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на тій підставі, що не надано документів на підтвердження факту проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю більше 5 років.

Ураховуючи те, що з 2017 року вона з померлою проживала однією сім`єю, вела сумісно господарство, допомагала їй в усіх побутових справах, а тому має право на спадкування за законом у четверту чергу, відповідно до ст.1264 ЦК України.

Просила встановити факт її проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 2017 року до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту, що має юридичні наслідки, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на квартиру - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не носили характеру сімейних, не були пов`язані зі спільним веденням господарства та наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Оскільки вимоги про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом є похідними від встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому також не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з висновками суду про недостатність доказів, які б підтверджували факт проживання позивача разом однією сім`єю із спадкодавцем, а також про те, що їхні стосунки не носили характеру сімейних, не були пов`язані спільним веденням господарства та наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Факт проживання із спадкодавцем із 2017 року підтверджується не лише показаннями свідків, а й актом про встановлення факту проживання від 17 січня 2023 року.

Судом також надана неналежна оцінка тому факту, що позивач не була зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_2 , оскільки, згідно Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законом та не має ніякого значення для вирішення даного спору.

Вона і надалі проживає за адресою спадкодавця ОСОБА_2 , сплачує комунальні послуги, здійснює всю поточну роботу по дому, ремонт квартири та забезпечує дотримання в ній чистоти, що підтверджується актами про встановлення факту проживання від 20.02.2023 року, 21.04.2023 року, 14.08.2023 року.

Свідки, при їх допиті, підтвердили, що саме ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 проживати разом з нею через похилий вік та хворобу.

Оскільки ОСОБА_2 фізично не могла повноцінно займатися веденням спільного господарства, тому більшу частину обов`язків ОСОБА_1 взяла на себе.

Вона супроводжувала її на консультації до лікарів, забезпечувала її доглядом, оплачувала лікування та комунальні послуги, купувала продукти та готувала їжу, надавала іншу допомогу, а після смерті займалася її похованням та оплатила всі витрати, які з ним пов`язані.

Таким чином, відносини, що склалися між нею та ОСОБА_2 в період з 2017 року по день смерті останньої є такими, що відповідають критеріям сім`ї, встановленим ст. 3 СК України.

Надаючи оцінку доказам, суд встановив невиправдано завищений стандарт доказування, що призводить до порушення права на справедливий суд.

Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача із спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

10 травня 2024 року Рівненською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що в матеріалах справи недостатньо доказів для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 ..

Позивачем не виконано належним чином свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 січня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У довідці № 021303 від 28 січня 2023 року, причиною смерті ОСОБА_2 зазначено ракову інтоксикацію, рак головки підшлункової залози ІV ст.

Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17 березня 1998 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради, реєстровий запис в книзі Рівненського міського бюро технічної інвертаризації № 114-95-31785 від 24 березня 1998 року підтверджується, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Листом № 20/01-16 від 17 липня 2023 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Червук В.М. повідомила ОСОБА_1 , що для оформлення в правах на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом згідно зі ст.1264 ЦК України необхідно встановити у судовому порядку факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

18 липня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Червук В.М. заведено спадкову справу № 10/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70952758) після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 73238616 від 18 липня 2023 року.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі

№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи становлять сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивач повинен довести належними доказами не лише факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а і факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження того, що вона із спадкодавцем були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, як сім"я.

Надання допомоги ОСОБА_2 , та факт поховання позивачем спадкодавця, який підтверджується договорами-замовленнями СК № 000297 та СК № 000298 від 28 січня 2023 року з КП «Спецкомбінат-Ритуальна служба» Рівненської міської ради на організацію та проведення поховання померлої ОСОБА_2 , не є підтвердженням факту спільного проживання та наявності спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, які передбачено статтею 1264 ЦК України.

Наявні у матеріалах справи фіскальні чеки лише підтверджують придбання ліків у січні 2023 року та не містять відомостей щодо особи, яка оплатила вказаний товар, а також щодо особи, для якої цей товар був призначений, що позбавляє суд можливості оцінити вказані докази з точки зору їх належності.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що самими по собі показаннями свідків, які були допитані у суді першої інстанції, а також, які підписали акти від 17 січня 2023 року, 20 лютого 2023 року, 21 квітня 2023 року та 14 серпня 2023 року, не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2017 року і до 28 січня 2023 року.

Схожий за змістом висновок містится у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 569/10171/21.

Утримання квартири після смерті ОСОБА_2 позивач здійснює на власний розсуд та не свідчить про її проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Окрім того, в матеріалах справи наявна виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.05.2020 року, із якої встановлено, що місцем проживання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

Ураховуючи той факт, що позивачем, на виконання вимог ст. 1264 ЦК україни, не надано належних доказів, які б свідчили про спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки позивача зі спадкодавцем за період з 2017 року і до 28 січня 2023 року, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, вимоги про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом є похідними від встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому суд дійшов до вірного висновку і про необхідність відмови у задоволенні цих вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених законом для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Колегія суддів погоджується, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.