Номер провадження: 22-ц/813/812/24
Справа № 521/3600/21
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 травня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Бобуйка І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації,

встановив:

16.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

-стягнути моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.;

- спростувати недостовірну та неправдиву інформацію відносно ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача звернутися до Південно-Західного апеляційного господарського суду;

- просила вилучити документи за підписом відповідача.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що в 2015 році було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) «Весна-Новоселів 53». З часу створення позивач займала посаду голови зазначеного ОСББ.

11.12.2016 року позивачку було усунуто із зайнятої посади в ОСББ «Весна-Новоселів 53».

Разом з тим, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26 березня 2017 року за справою №521/5738/17 протокол загальних зборів від 11.12.2016 року ОСББ «Весна-Новоселів 53» визнаний недійсним.

Іншим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2021 року у справі №521/1333/20 спростована недостовірна інформація про те, що ОСОБА_1 викрадені усі гроші з рахунків ОСББ «Весна-Новоселів 53», яка містилася в повідомленні голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53».

Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 27.10.2020 року у справі №916/178/20 позивачку поновлено на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» з 21.12.2016 року.

Позивач зазначила, що звертаючись до Південно-Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 27.10.2020 року, колишній голова ОСББ «Весна-Новоселів 53» Смагін Г.О. надав пояснення від 29.01.2021 року, які письмово підтвердила відповідачка, та в яких вона посилається на обставини, які вже досліджувались в суді за двома вищенаведеними справами, їм надана правова оцінка і більш того, вони виникли на час спірних правовідносин з часу утворення ОСББ в 2015 році по час припинення недійсного рішення про припинення повноважень позивачки у грудні 2016 року, які ОСОБА_3 з відповідачкою намагались видати за нові перекручені ними обставини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка також зазначила, що даними неправомірними діями, вираженими в тому, що відповідачка поширювала свідомо неправдиві відомості, що порочать честь, гідність і ділову репутацію позивачки, чим заподіяла їй моральну шкоду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.226-229).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2022 року, ухвалення нового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-2).

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с.20-23).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 надала суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи в суді в її відсутність (т.2, а.с.24).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 поставила свій підпис в письмових поясненнях ОСОБА_3 , який був головою ОСББ «Весна Новоселів 53» з 01.04.2018 року, та копія яких була додана до апеляційної скарги останнього на рішення Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 року за справою №916/178/20, яким позивачку ОСОБА_1 було поновлено на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» з 21.12.2016 року (т.1, а.с.24-звор.-27).

Так, в тексті вказаних пояснень зазначається, зокрема, що:

- позивач, перебуваючи на посаді голови правління ОСББ «Весна Новоселів 53», перерахувала грошові кошти в сумі 31 065 грн. 92 коп. на користь ГС «Житлова інноваційно-впроваджувальна асоціація захисту, підтримки та розвитку української нації», не надала пояснень щодо цих коштів, немає інформації, куди ці кошти поділися, були звернення до поліції щодо факту розтрати ОСОБА_1 грошових коштів на суму 31 065 грн. 92 коп., що належать членам ОСББ «Весна Новоселів», що підтверджується витягом з ЄРДР;

- вводячи в оману мешканців будинку, позивач, не дочекавшись законної передачі будинку на баланс ОСББ, вимагала сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території саме на рахунок ОСББ, хоча за фактом обслуговування будинку забезпечувало саме КП ЖКС «Черьомушки»;

- позивача зняли з посади голови ОСББ на законних підставах.

Що стосується рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2021 року у справі №521/1333/20, на яке посилалась в своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , то дійсно цим судовим рішенням спростована недостовірна інформація про те, що ОСОБА_1 викрадені усі гроші з рахунків ОСББ «Весна-Новоселів 53», яка містилася в повідомленні голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» і копія цього рішення мається на а.с.192-198, т.1.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» (діюча норма ст. 30 Закону України «Про інформацію») оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, судом зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria).

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 поставила свій підпис під поясненнями іншої особи, проте апеляційну скаргу на рішення господарського суду Одеської області від 27.10.2020 року до суду з поясненнями ОСОБА_3 , в якості доказу не направляла, то факт поширення недостовірної інформації стосовно позивачки ОСОБА_1 в діях ОСОБА_2 відсутній.

Суд також правильно зазначив, що окрім підпису ОСОБА_2 в указаних вище поясненнях, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, наявності недостовірної або негативної інформації, що порушують особисті немайнові права позивачки ОСОБА_1 , що могла бути поширена відповідачкою ОСОБА_2 серед невизначеного кола осіб.

Також суд обґрунтовано вказав, що інформація в письмових поясненнях, які лише підписала відповідачка ОСОБА_2 , є оціночним судженням з огляду на предмет позову в справі № 916/178/20 та обставини, що підлягали дослідженню та встановленню під час її розгляду, оскільки саме в рамках справи №916/178/20 Південно-Західний апеляційний господарський суд надав поясненням ОСОБА_3 свою оцінку.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання на вищевказане судове рішення є обгрунтованим, однак воно ухвалено не 27.10.12020 року, як зазначено в позовній заяві, а 14.04.2021 року у справі №916/178/20, яким залишено без змін вищевказане судове рішення суду першої інстанції, а саме рішення господарського суду Одеської області від 27.10.2020 року, та яким позивачку поновлено на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» з 21.12.2016 року (т.1, а.с.13-22, 111-114, 115-131).

Тобто суд першої інстанції виходив із того, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду факту поширення інформації відповідачкою ОСОБА_2 , що міститься у поясненнях ОСОБА_3 , адресованих лише суду апеляційної інстанції, оскільки відповідачкою ОСОБА_2 не було здійснено жодної з наступних дій: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в матеріалах справи не мається доказів і правових підстав для зобов`язання відповідача спростувати інформацію, оскільки остання є не чим іншим, як висловленням її оціночних суджень, які адресовані не кому іншому як суду, то за змістом ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», у суду по даній справі відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

При цьому суд правильно послався на п.16 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України у від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно якого у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення у справі ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький