Єдиний унікальний номер 741/753/18
Номер провадження 4-с/741/2/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача адвоката Орлова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа: ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про накладення штрафу, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2023 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла указана скарга ОСОБА_3 , у якій останній просив суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (3) ОСОБА_4 : від 08.01.2020 № 60946423 про відкриття виконавчого провадження; від 19.08.2020 № 60946423 про арешт майна боржника; від 19.08.2020 та від 23.09.2022 № 60946423 про арешт коштів боржника; від 07.11.2022 № 60946423 про накладання штрафу у розмірі 100431 грн 92 коп.; від 08.01.2020 № 60946423 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 300 грн; від 08.01.2020 № 60946423 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;

- стягнути з Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 , скаржник, боржник) указував на те, що 09 листопада 2022 року йому стало відомо, що у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 741/753/18, виданого 13 вересня 2019 року Носівським районним судом Чернігівської області про стягнення з нього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 9 травня 2018 року до досягнення дітьми їх повноліття.

Постанов про відкриття виконавчого провадження з відповідним ідентифікатором доступу, про арешт коштів боржника та жодних інших постанов по виконавчому провадженню відповідач на його адресу не направляв, а, відповідно, ОСОБА_2 їх не отримував, що порушує право сторони щодо доступу до інформації, наявної в автоматизованій системі виконавчих проваджень.

Стверджував, що неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду.

У всіх постановах виконавчого провадження відповідач зазначає адресу боржника АДРЕСА_1 , а іншої адреси відповідач не зазначає, у той час як зареєстрована адреса місця його проживання: АДРЕСА_1 .

Уважав, що, відкривши виконавче провадження у м. Києві, а не у м. Новомосковську Дніпропетровської області, відповідач діяв протиправно та без правових підстав для прийняття виконавчого провадження шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки у відповідача не було жодних належних та допустимих доказів проживання та наявності у нього, як боржника майна у м. Києві.

Оскаржувані постанови були отримані ОСОБА_2 лише 09 листопада 2022 року після ознайомлення його представника адвоката Васильєвої М.В. з матеріалами виконавчого провадження, чому передувало повідомлення адвоката стягувача про існування у нього ( ОСОБА_2 ) боргу по сплаті аліментів та необхідності перерахування на рахунок стягувача 300000 грн.

Позивач оскаржував дії державного виконавця до Київського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 06 лютого 2023 року роз`яснив йому право на звернення із зазначеними вимогами до суду, який ухвалив відповідне рішення. Така ухвала була отримана ним 15 лютого 2023 року, з огляду на що позивач просив визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними та поновити строк на звернення до суду.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 06 березня 2023 року скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення указаних у ній недоліків (т. 1, а.с.49-50).

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 27 березня 2023 року скаргу ОСОБА_2 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні, зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати до судового засідання належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 609464023 (т.1, а. с. 64).

18 квітня 2023 року до суду від представника зацікавленої особи ОСОБА_1 адвоката Орлова О.О. надійшло пояснення (заперечення) на скаргу ОСОБА_2 від 21 лютого 2023 року про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення штрафу. Уважаючи вимоги заявника необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають умовам чинного законодавства, судовій практиці та не підлягають задоволенню, представник просив суд відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Зазначав, що 08 січня 2020 року державним виконавцем Полісмак О.О. було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 741/753/18, а також винесені постанови по ВП № 60946423 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; про зміну (доповнення) реєстраційних даних. Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком за період з 09 травня 2018 року по 19 серпня 2020 року становить 143836 грн 88 коп., а станом на травень 2021 року 200863 грн 85 грн.

ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає обов`язковому виконанню, постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, залишив без належної батьківської уваги, а також не бере участі в утриманні та вихованні їх спільних з ОСОБА_1 дітей.

Скаржник знав про існування рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року про стягнення аліментів та відкриття проти нього виконавчого провадження № 60946423, однак ігнорував виконання рішення суду та не сплачував ні заборгованості по аліментах, ні аліменти, які він зобов`язаний сплачувати на двох неповнолітніх дітей.

Судовим наказом Носівського районного суду у справі № 741/753/18 було встановлено (визначено) адресу проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , наказ набрав законної сили 12 липня 2018 року і не був оскаржений скаржником. У той же час, доводи ОСОБА_2 що за зазначеною адресою він не отримував вищевказаних документів, оскільки він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не знаходять свого підтвердження за матеріалами справи.

Привертав увагу суду, що судовий наказ Носівського районного суду від 11 червня 2018 року набрав законної сили 12 липня 20218 року і не оскаржувався скаржником; рішення суду фактично не виконано, державним виконавцем виконані всі обов`язки та вжито всі можливі заходи, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів, а тому оскаржувані боржником постанови не підлягають скасуванню (т.1, а.с.112-124).

06 липня 2023 року на виконання вимог ухвали суду з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли належним чином завірені копії виконавчого провадження № 60946423, відкритого 08 січня 2020 року, з примусового виконання судового наказу № 741/753/18 від 13 вересня 2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 57-119).

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та його представник адвокат Петренко І.В. вимоги скарги підтримали повністю з підстав, зазначених у скарзі. ОСОБА_2 додатково зазначив, що жодних документів виконавчого провадження, розрахунків він не отримував та з ними, так як із наявністю боргу по аліментах, не був обізнаним, оскільки такі документи до м. Новомосковська, де він проживає, не направлялись. З метою ознайомлення з виконавчим провадженням, що мало місце 09 листопада 2022 року, йому довелося їхати до м. Києва, а потім звертатись для отримання правової допомоги. Аліменти на утримання дітей він сплачував добровільно на картковий рахунок ОСОБА_1 . До діяльності художньої студії «Art-Time Studio» він стосунку не має.

Представник ОСОБА_2 адвокат Петренко І.В. акцентувала увагу суду на тому, що постійне місце проживання та реєстрації ОСОБА_2 це АДРЕСА_1 , і про таке місце проживання було достовірно відомо ОСОБА_1 .

У судове засідання 06 червня 20245 року представник представника скаржника адвокат Петренко І.В. не з`явилась, 20 березня 2024 року подала письмове клопотання про те, що брати участі у судових засіданнях по зазначеній справі не має можливості (т. 4, а.с.187).

Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. просив розглянути справу без участі представника відділу та відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. 11 травня 2023 року, 13 червня 2023 року, 06 вересня 2023 року, 18 вересня 2023 року від боржника надходили заяви та клопотання про долучення до матеріалів виконавчого провадження документів про часткове виконання рішення суду та проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів. 18 березня 2024 року розраховано заборгованість зі сплати аліментів настом на 01 березня 2024 року, яка склала 218671 грн 93 коп, та 19 березня 2024 року ним винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (т. 4, а. с. 189-190).

Зацікавлена особа ОСОБА_1 та її представник адвокат Орлов О.О. уважали, що скарга задоволенню не підлягає. Указували на те, що ОСОБА_2 намагається ввести суд в оману, посилаючись на свою необізнаність про існування наказу суду про стягнення з нього аліментів. Скаржник приховує дійсний розмір свого доходу. Упродовж 2018-2020 років позивач самостійно здійснив лише декілька платежів по аліментах. Лише після того, як до вирішення даного питання був залучений адвокат, ОСОБА_2 почав сплачувати аліменти щомісяця у сумі бл. 2700 грн., однак цієї суми недостатньо для повного покриття витрат дітей на навчання, відвідування гуртків та секцій, вивчення іноземної мови. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів було відмовлено. Саме стягувач має право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації або ж за місцем роботи боржника. Ухвалою Носівського районного суду від 02 травня 2023 року заяву представника зацікавленої особи ОСОБА_1 адвоката Орлова О.О. про забезпечення доказів було задоволено та встановлено, що роздруковані тексти переписки між ним та ОСОБА_2 про сплату аліментів, які долучені до заяви про забезпечення електронного доказу, ідентичні оригіналам електронних доказів в електронній (цифровій) формі у мобільному додатку.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши викладені у скарзі обставини, оцінивши надані сторонами та зібрані у справі докази, дійшов до наступного висновку.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, із змінами (далі - Закон № 1404).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі судових наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 цього Закону).

Щодо визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними та поновлення строку на звернення до суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині 5 статті 74 Закону 1404 зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Зі змісту поданої скарги та пояснень ОСОБА_7 встановлено, що останньому постанова про відкриття виконавчого провадження Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 січня 2020 року на адресу, зазначену у виконавчому документі, наказі Носівського районного суду від 11 червня 2018 року, а саме: АДРЕСА_1 , не надсилалась та ним не була отримувана (т.2, а.с.62).

Зі змісту заяви представника ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 січня 2020 року убачається, що у ній була указана винятково адреса місця роботи боржника, а саме: АДРЕСА_3 , художня студія «Art time Studio» (т.2, а. с.59).

Скаржник стверджував, що про існування виконавчого провадження № 60946423 дізнався лише 08 листопада 2022 року, про що, на його думку, свідчить ознайомлення з матеріалами справи боржником, і ці документи були долучені до матеріалів скарги 02 грудня 2023 року.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_1 адвокат Орлова О.О. у заяві про застосування строків давності уважав, що скаржник вводить суд в оману з приводу того, що йому не було відомо про відкрите щодо нього виконавче провадження № 60946423, знав про його існування, однак все рівно ігнорував виконання рішення суду та не сплачував ні заборгованості по аліментах, ні аліменти. Ще у 2020 році скаржник ОСОБА_2 знав і розумів всі правові наслідки невиконання судового наказу Носівського районного суду та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 60946423 та був обізнаний про існування всіх інших постанов у межах цього провадження. Скаржник неодноразово намагався домовитися з ОСОБА_1 та її представником про списання заборгованості та про можливість зняття заборон, встановлених державним виконавцем у ВП 60946423, однак все безрезультатно (т. 3, а. с. 144-145).

Заяву про визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними та поновлення такого строку ОСОБА_2 обґрунтовував, у тому числі порушенням державним виконавцем порядку направлення йому документів виконавчого провадження, а саме: ненаправлення на адресу місця його проживання постанов, винесених у ВП 60946423, чим були порушені його права (т. 1, а. с. 41).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404 закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18).

Статтею 28 Закону № 1404 унормовано порядок надсилання документів виконавчого провадження

Частиною 1 цієї статті установлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З наявних у справі копій матеріалів виконавчого провадження № 60946423 убачається, що 08 січня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 741/753/18 від 13 вересня 2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 9 травня 2018 року до досягнення дітьми їх повноліття (т. 2, а. с. 57-119).

Указаний документ підлягав направленню боржникові.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, із змінами, терміни вживаються у такому значенні:

приймання поштового відправлення, поштового переказу виробнича операція, яка полягає в отриманні від відправника поштового відправлення, поштового переказу для їх наступного пересилання оператором поштового зв`язку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції, що визначається оператором поштового зв`язку;

рекомендоване поштове відправлення поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення;

реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку (п.2);

Підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є, зокрема, розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку (п.62).

Аналізуючи дані терміни, оператор поштового зв`язку при прийнятті рекомендованого поштового відправлення зобов`язаний видати розрахунковий документ, який повинен відповідати Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, а саме Додатку 1 Положення.

Однак, у наданих Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду копіях матеріалів виконавчого провадження № 60946423 відсутні докази, які б підтверджували належне повідомлення боржника ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження шляхом надсилання йому постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 січня 2020 року рекомендованим поштовим відправленням.

Суд зазначає, що інформування представником зацікавленої особи адвокатом Орловим О.О. ОСОБА_2 про відкриття стосовно нього виконавчого провадження та листування між ними з даного питання у месенджерах ніяким чином не замінювало необхідності надсилання скаржнику рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження; при цьому представник третьої особи не був уповноваженою Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві особою на повідомлення скаржника про відкриття такого виконавчого провадження.

Після ознайомлення 09 листопада 2022 року представника скаржника з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_2 оскаржував дії державного виконавця до Київського окружного адміністративного суду (справа надійшла до суду 28 листопада 2022 року), який передав справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 06 лютого 2023 року роз`яснив йому право на звернення із зазначеними вимогами до суду, який ухвалив відповідне рішення. Така ухвала була отримана ним 15 лютого 2023 року (т. 1 а.с.45), у той час як до Носівського районного суду Чернігівської області з цією скаргою ОСОБА_2 звернувся 21 лютого 2023 року (т. 1, а. с. 47).

Таким чином, з огляду на наведене вищезазначену скаргу подано ОСОБА_2 з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засіданні знайшов підтвердження факт як ненадсилання, так і неотримання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 січня 2020 року.

Суд уважає, що дані обставини можуть бути достатніми та переконливими для поновлення пропущеного строку для подачі скарги та відносяться до непереборних, пов`язаних із дійсними істотними труднощами, а також належать до тих, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк,

Отже, беручи до уваги, що заявником доведено належними та достатніми доказами поважність причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у боржника були наявні перешкоди для доступу до суду, то суд вважає, що існують правові підстави для поновлення заявнику строку для подачі скарги.

Щодо визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака О.О. від 08 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, від 19 серпня 2020 року про арешт майна боржника; від 19 серпня 2020 року, від 23 вересня 2022 року про арешт коштів боржника; від 07 листопада 2022 року про накладання штрафу, від 08 січня 2020 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, від 08 січня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судових витрат по справі

Судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року по справі № 741/753/18 було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 9 травня 2018 року до досягнення дітьми їх повноліття (т.1, а.с. 10, т. 2, а.с.60).

08 січня 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із письмовою заявою про прийняття на примусове виконання судового наказу № 741/753/18 від 11 червня 2018 року, виданого Носівським районним судом Чернігівської області. У заяві зазначено, що боржник працює за адресою: 01001, м. Київ, пров. Рильський, 3, художня студія «Art time Studio» (т.2, а. с. 59).

Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмаком О. О. щодо боржника ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , винесено такі постанови, які оскаржуються:

- від 08 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 60946423 з виконання судового наказу № 741/753/15, виданого 13 вересня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 9 травня 2018 року до досягнення дітьми їх повноліття (т. 1, а. с. 35, т. 2, а.с.62);

- від 19 серпня 2020 року, ВП № 60946423 про арешт майна боржника (т. 1, а. с. 36, т. 2, а. с. 71);

- від 19 серпня 2020 року та від 23 вересня 2022 року № 60946423 про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, що належать боржнику (т. 1, а. с. 37, т. 2, а. с. 70);

- від 07 листопада 2022 року, ВП № 60946423 про накладання штрафу на користь стягувача у розмірі 100431 грн 92 коп. (т. 1, а. с. 39, т. 2, а. с. 92-93);

- від 08 січня 2020 року, ВП № 60946423 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 300 грн (т. 1, а. с. 38);

- від 08 січня 2020 року, ВП № 60946423 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 40, т. 2, а. с. 63-64).

Винесення указаних вище постанов також підтверджується інформацією про виконавче провадження № 60946423, що міститься в АСВП (т. 1, а. с. 31-34).

Ухвалою Носівського районного суду від 02 травня 2023 року заяву представника зацікавленої особи ОСОБА_1 адвоката Орлова О.О. про забезпечення доказів задоволено частково.

Забезпечено електронний доказ у справі № 741/753/18 за скаргою ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються до суду: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа: ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про накладення штрафу шляхом огляду в судовому засіданні тексту переписки у мобільних додатках «Vіbеr» та «Telegram» між абонентом за номером телефону НОМЕР_1 «Oleksandr Orlov», та абонентом за номером телефону НОМЕР_2 « ОСОБА_8 », що містяться у чаті-листуванні з абонентом за номером телефону НОМЕР_3 .

Подані представником зацікавленої особи ОСОБА_1 адвокатом Орловим О.О. роздруковані тексти переписки, які долучені до заяви про забезпечення електронного доказу, ідентичні оригіналам електронних доказів в електронній (цифровій) формі у мобільному додатку «Vіbеr» на шести аркушах та додатку «Telegram» на п`ятнадцяти аркушах переписки з абонентом номер « ОСОБА_8 », які збережені на мобільному телефоні за номером НОМЕР_1 . «Oleksandr Orlov». В іншій частині заявлених вимог відмовлено (т.1, а.с.208-210).

Надаючи правову оцінку обставинам справи у цій частині, суд зважає на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З вищенаведеного слідує, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема, є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Водночас, виконавчий документ повинен відповідати вимогам, які визначені у ст. 4 Закону № 1404.

Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Судом установлено, що судовий наказ, виданий Носівським районним судом Чернігівської області від 11 червня 2018 року по справі № 741/753/18 відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону № 1404; не визнавався таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, з підстав, що його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України; був звернутим до примусового виконання за заявою уповноваженої особи стягувача у межах трьохрічного строку (ст. 12 Закону № 1404).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 зазначеного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем розташування його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За текстом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

За змістом частини 1 статті 4 Закону України від 20 листопада 012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Таким чином, відомості щодо місця проживання особи містяться в Єдиному державному демографічному реєстру, в який інформація вноситься шляхом інформаційної взаємодії відомчої інформаційної системи розпорядника Реєстру та реєстрів територіальних громад.

Судом досліджено надані скаржником довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 02 вересня 2022 року, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 21 січня 2018 року, з яких убачається, що місцем реєстрації/декларування заявника ОСОБА_2 , починаючи з 05 січня 2018 року є: АДРЕСА_1 , дата реєстрації: 12 жовтня 2010 року (т. 1, а. с. 28-29, т. 2, а.с. 138), тобто адреса місця проживання, яка зазначена у судовому наказі Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року по справі № 741/753/18.

З листа комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 10 листопада 2022 року слідує, що договірні орендні відносини з ОСОБА_2 та художньою студією «Art-Time Studio» у період з травня 2018 року і по теперішній час відсутні (т.2, а.с.190, т.3, а.с.172 на зв.).

У виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

Так, статтею 19 Закону № 1404 встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

За таких обставин, примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

Визначення місця подання виконавчого документа до виконання щодо позивача (як фізичної особи боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 та від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20.

У постанові від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 Верховний Суд констатував, що саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону № 1404-VIII.

Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Відповідні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 380/7750/20.

Суд звертає увагу, що при зверненні до Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із письмовою заявою про прийняття на примусове виконання судового наказу № 741/753/18 від 11 червня 2018 року, виданого Носівським районним судом Чернігівської області, представник стягувача ОСОБА_1 зазначав, що боржник працює за адресою: АДРЕСА_3 , художня студія «Art time Studio», тобто інформація про адресу місця роботи боржника була повідомлена саме стороною стягувача (т.2, а.с.59). Проте, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено, зокрема, у паспорті громадянина України та Єдиному державному демографічному реєстрі), то адреса місця роботи, у цьому випадку, базується винятково на словах стягувача, тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною.

При цьому, відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом імовірних порушень прав боржника з боку виконавця суб`єкта владних повноважень.

Нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

Так, аналіз положення статей 9, 18 Закону № 1404, статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, із змінами, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року

№ 5492-VI, вказують на те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце перебування боржника шляхом перевірки необхідної інформації в Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Суд уважає за необхідне також звернути увагу на положення пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У межах даної справи особою, дії якої оскаржуються, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надано доказів того, що державним виконавцем здійснювалась перевірка відповідності зареєстрованого місця проживання боржника-фізичної особи адресі боржника, вказаній у виконавчому документі.

Доказів перебування, місцезнаходження майна або роботи боржника в межах адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюється повноваження Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), матеріали справи не містять.

При цьому, слід наголосити, що постановами головного державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака О.О. від 07 листопада 2022 року та 19 березня 2024 року про передачу виконавчого провадження (ВП № 60946423) судовий наказ Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року по справі № 741/753/18 передано до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з посиланням на ст. 24 Закону № 1404, оскільки виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Відповідно матеріалів виконавчого провадження боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, відсутня майнова приналежність боржника на сьогоднішній день до Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т.4 а.с.54 -55, 191-192).

Ураховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою і підлягає задоволенню, дії старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака О.О. підлягають визнанню протиправними, а оскаржувані постанови від 08 січня 2020 року № 60946423 про відкриття виконавчого провадження; від 19 серпня 2020 року № 60946423 про арешт майна боржника; від 19 серпня 2020 року та від 23 вересня 2022 року № 60946423 про арешт коштів боржника; від 07 листопада 2022 року № 60946423 про накладання штрафу у розмірі 100431 грн. 92 коп.; від 08 січня 2020 року № 60946423 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суду 300 грн.; від 08 січня 2020 року № 60946423 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

При вирішенні справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі скарги сплачено 6441 грн 60 коп. судового збору, що із урахуванням задоволення скарги повністю та положень ст. 141 ЦПК України, є підставою для стягнення на користь ОСОБА_2 судового збору у вказаному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись ст. ст. 127, 258-261, 268, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про визнання поважною причину пропуску строку на звернення до суду задовольнити та поновити ОСОБА_9 строк на звернення до суду зі скаргою про визнання дій протиправними, скасування постанов Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ) про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про накладення штрафу, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака Олександра Олександровича:

- від 08 січня 2020 року № 60946423 про відкриття виконавчого провадження;

- від 19 серпня 2020 року № 60946423 про арешт майна боржника;

- від 19 серпня 2020 року та від 23 вересня 2022 року № 60946423 про арешт коштів боржника;

- від 07 листопада 2022 року № 60946423 про накладання штрафу у розмірі 100431 грн. 92 коп.;

- від 08 січня 2020 року № 60946423 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 300 грн.;

- від 08 січня 2020 року № 60946423 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 6441 (шести тисяч чотирьохсот сорока однієї) гривні 60 копійок.

Копію ухвали суду направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її виготовлення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом ухвали суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

скаржник:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_4 ;

особа, дії якої оскаржуються:

Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), код згідно з 3, адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110;

зацікавлена особа:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_5 .

Повний текст ухвали виготовлено 11 червня 2024 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА