ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/561/24 Справа № 212/2557/23 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/2557/23за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року (суддя Власенко М.Д), повне судове рішення складено 04 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської област із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості який мотивовано тим, що 22 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KRT0G100150763,за умовами якого позивач зобов`язався надати кредит у розмірі 27 490доларів США до 21травня 2022року, а третя особа зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку,встановленому договором. За умовами договору,строк погашення заборгованості здійснюється щомісяця,зокрема третя особа повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом,відсотками,комісією,а також інші витрати згідно договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, третя особа сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, що нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 27490 доларів США, а третя особа свої зобов`язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку із чим станом на 24 січня 2023 року має заборгованість 183094,19 доларів США, яка складається з 41053,24 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 43647,27 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 98393,68 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, заборгованість до стягнення становить 855558,10 доларів США і складається з: 41053,24 доларів США - заборгованість за кредитом, 43647,27 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 857,59 доларів США- пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також судові витрати. В забезпечення виконання зобов`язань за договором KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір поруки, у зв`язку з чим позивач вважає доцільним притягнути до відповідальності поручителя за кредитним договором і стягнути з неї зазначену суму заборгованості.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 85 558,10 доларів США, яка складається з: 41 053,24 доларів США - заборгованості за кредитом, 43 647,27 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 857,59 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також стягнути судові витрати по справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами дії поруки, яка припинилася 26 січня 2018 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 522/1528/15-цсаме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє а ні кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення, отже стягнення судовим рішенням з боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не припиняє дію договору поруки, який укладено між позивачем та відповідачем, тому посилання суду першої інстанції на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц є безпідставним. Кредитні зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед банком на час звернення до суду першої інстанції не припинилися, доказів на підтвердження погашення в повному обсязі наявної перед банком заборгованості стороною відповідача не надано, розрахунок заборгованості не спростовано належними та допустимими доказами. Сторони у договорі поруки погодили умову щодо збільшення строку позовної давності до 5 років, тому, на переконання позивача, перебіг позовної давності повинен рахуватися з дня настання строку повернення кредиту, а саме 12 листопада 2020 року, тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що банк не скористався своїм правом і звернувся до суду поза межами дії поруки.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір№ KRT0G100150763, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок на строк з 22 травня 2007 року по 21 травня 2022 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 23520 доларів США на придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 3970 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом зі сплатою щомісячного платежу 331,85 доларів США (а.с.11-12).

29 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір, а саме:

Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 23508,45 доларів США, а саме відсотки у розмірі 813,69 долари США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 22694,45 доларів США.

Згідно зі статтями 212, 651 ЦК України, у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 23508,45 доларів США.

Крім того, Додатковою угодою визначено строк повернення кредитних коштів до 21 травня 2027 року, збільшено відсоткову ставку до 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та щомісячний платіж до 659,90 доларів США (а.с.14).

29 квітня 2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір поруки, який набрав чинності з моменту його підписання 29 квітня 2013 року та згідно з яким ОСОБА_1 , як поручитель, відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Кредитним договором KRT0G100150763, укладеним22 травня 2007 року між Банком та Позичальником та додаткової угоди 1 до Кредитного договору KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року (а.с.17).

Крім того, цим Договором поруки у пункті 4 визначено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Пунктами 5, 6 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання, а Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі Кредитора, протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

У випадку невиконання Поручителем зобов`язань Боржника за Кредитним договором на протязі 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора, Поручитель сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі 0,15 % за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний календарний день прострочення. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (пункт 9 Договору поруки).

Також, сторони визначили у пункті 12 Договору поруки, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами дії поруки, яка припинилася 26 січня 2018 року.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язаннями, забезпеченим порукою. У постанові від 26 січня 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що: «наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення».

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KRT0G100150763, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок на строк з 22 травня 2007 року по 21 травня 2022 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 23520 доларів США на придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 3970 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом зі сплатою щомісячного платежу 331,85 доларів США (а.с.11-12).

29 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір № KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року, зокрема, Додатковою угодою визначено строк повернення кредитних коштів до 21 травня 2027 року.

29 квітня 2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір поруки, який набрав чинності з моменту його підписання 29 квітня 2013 року та згідно з яким ОСОБА_1 , як поручитель, відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Кредитним договором KRT0G100150763, укладеним 22 травня 2007 року між Банком та Позичальником та додаткової угоди 1 до Кредитного договору KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року (а.с.17).

В пункті 12 Договору поруки сторони визначили, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Пунктом 16 Договору поруки, який укладено між АТ КБ «ПриватБанк», як Кредитором, та ОСОБА_1 , як поручителем, передбачені особливі умови договору, а саме визначено, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 (далі - Боржник) зобов`язань за кредитним договором від 22-05-2007 р. №KRT0G100150763 (далі Кредитний договір), та Додаткової угоди 1 до Кредитного договору від 22-05-2007 р. № KRT0G100150763, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 46 833,50 доларів США, а Боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 46 833,50 доларів США у строк до 22-05-2007 р. по 21.05.2012 р.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Отже, в даному випадку відповідач ОСОБА_1 , як поручитель, прийняла на себе обов`язок за виконання ОСОБА_2 зобов`язання перед Кредитором з повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 46 833,50 доларів США у строк до 22-05-2007 р. по 21.05.2012 р., що підтверджується п.16 Договору поруки, який укладено між АТ КБ «ПриватБанк», як Кредитором, та ОСОБА_1 , як поручителем.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що 29 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року, матеріали справи не містять доказів укладення між ОСОБА_2 та позивачем Додаткової угоди 1, яка зазначена в Пункті 16 Договору поруки.

Зважаючи на встановлену Договором поруки відповідальність Поручителя перед Кредитором за невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором Банк мав право і можливість звернутися з вимогою до Поручителя протягом 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором, а саме з 21 травня 2012 року, як то визначено Договором поруки, проте Банк не скористався таким своїм правом і звернувся до суду поза межами дії поруки, яка припинилася 21 травня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 522/1528/15-ц саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє а ні кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення, отже стягнення судовим рішенням з боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не припиняє дію договору поруки, який укладено між позивачем та відповідачем, тому посилання суду першої інстанції на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц є безпідставним колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку стягнення з боржника кредитної заборгованості колегією суддів не розцінюється як припинення строку дії кредитного договору, та як наслідок, припинення поруки. В даному випадку колегія суддів дійшла висновку про те, що строк дії договору поруки припинено у зв`язку з установленим в самому договорі поруки строком її дії до 21 травня 2012 року, який сплив 21 травня 2017 року, тобто через п`ять років.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що Кредитні зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед банком на час звернення до суду першої інстанції не припинилися, доказів на підтвердження погашення в повному обсязі наявної перед банком заборгованості стороною відповідача не надано, розрахунок заборгованості не спростовано належними та допустимими доказами не є підставою для стягнення з поручителя заборгованості за договором поруки, який припинено.

Також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що сторони у договорі поруки погодили умову щодо збільшення строку позовної давності до 5 років, тому, на переконання позивача, перебіг позовної давності повинен рахуватися з дня настання строку повернення кредиту, а саме 12 листопада 2020 року, тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що банк не скористався своїм правом і звернувся до суду поза межами дії поруки, оскільки з урахуванням погоджених між позивачем та відповідачем умов щодо збільшення строку позовної давності до 5 років, позивач звернувся до суду з позовом поза межами дії поруки, яка припинилася 21 травня 2017 року. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що Додатковою угодою до Кредитного договору № KRT0G100150763 від 22 травня 2007 року строк повернення кредитних коштів визначено до 21 травня 2027 року, тому посилання апелянта на те, що перебіг позовної давності повинен рахуватися з дня настання строку повернення кредиту, а саме 12 листопада 2020 року є незрозумілими та некоректними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. При цьому помилкове визначення судом першої інстанції строку припинення поруки - 26 січня 2018 року не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у зв`язку із зверненням позивача до суду з даним позовом поза межами дії поруки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П. Зубакова