ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/8528/21
Номер провадження 22-ц/818/2565/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

прокурора відділу Крупської К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2024 року в складі судді Бобко Т.В. у справі № 953/8528/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Дергачівської окружної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Дергачівської окружної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України (далі ГУ ДКСУ) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позов, з урахуванням уточнень мотивовано тим, що 09 червня 2015 року його було затримано на робочому місці в ЛО на ст. Харків-пас. при виконанні своїх службових обов`язків та 10 червня 2015 року прокуратурою Дергачівського району Харківської області йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 липня 2015 року.

Ухвалами Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06 липня 2015 року та від 06 серпня 2015 року позивачу було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2015 року.

Постановою процесуального керівника з матеріалів кримінального провадження №0000959 було виділено кримінальне провадження № 00000756 за фактом організації замаху на вбивство.

05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з-під варти у зв`язку із закінченням строку тримання під вартою.

25 листопада 2015 року за результатами досудового розслідування прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області кримінальне провадження відносно позивача на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливостей щодо їх отримання.

Оскільки протягом 5 місяців 15 днів досудового розслідування його вину встановлено не було, його затримання, взяття та тримання під вартою, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення є незаконними.

Під час його перебування під вартою, наказом №741 від 22 червня 2015 року «Про організаційно штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» було скорочено усі посади лінійного відділу станції «Харків-Пасажирський» УМВС України на Південній залізниці.

Наказом МВС України на Південній залізниці №195 о/с від 23 червня 2015 року його було звільнено в запас за п.64 «Г» (через скорочення штату).

Зазначив, у зв`язку із триманням під вартою, він не приступив до виконання своїх службових обов`язків, йому не було нараховано та виплачено заробітну плату за три місяці 2015 року, його було звільнено за скороченням штату.

Він звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, яка не була йому виплачена при звільненні за скороченням штату за його відсутності, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що не приступив до виконання своїх обов`язків до звільнення з органів внутрішніх справ і на день звільнення йому не нараховувалось грошове забезпечення. Вказував, що приступити до роботи до звільнення він не мав фізичної можливості, оскільки знаходився під вартою.

Вважає, що неправомірними діями органів досудового слідства йому було спричинено матеріальну шкоду.

Середня сума грошового забезпечення за два останні роки служби складає 4116,20 грн, а тому розмір недоотриманого грошового забезпечення з індексом інфляції (1,02) за три місяці складає 12513, 25 грн. Сума одноразового грошового забезпечення при звільненні (50% місячного грошового забезпечення за кожний рік служби) за 29 років служби скадає 59684,90 грн. Станом на 2015 рік йому було спричинено 72198,15 (12513, 25 грн + 59684,90) грн матеріалльної шкоди, а на час розгляґду справи з урахуванням індексу інфляції - 162981,54 грн.

Посилаюсь на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з державного бюджету 162981,54 грн відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, що є недоотриманою заробітною платою та одноразовою грошовою допомогою з урахуванням індексу інфляції в Україні з 2015 до 2021 року.

У вересні 2021 року засобами поштового зв`язку Дергачівська окружна прокуратура подано відзив на позовну заяву, в якому прокуратура просила позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Належним відповідачем у справі є Харківська обласна прокуратура.

Наголошували також, що позивач внаслідок обрання стосовно нього 10 червня 2015 року запобіжного заходу був відсутній на робочому місці тільки 12 днів.

28 лютого 2023 року ГУ ДКСУ у Харківській області подано відзив на позов, в якому казначейство просило залишити позов без задоволення.

Відзив мотивовано тим, Казначейством не було порушено права та інтереси позивача, а тому підстави для притягнення до відповідальні за шкоду, завдану ОСОБА_1 діями інших суб`єктів відсутні.

Головне управління не має відповідних бюджетних призначень за програмою (КПКВ 3504030) та повноважень щодо виплати позивачу коштів та відшкодування шкоди. Головне управління забезпечує лише передачу відомостей та документів до Державної казначейської служби України.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період роботи з 10 червня 2015 року по 23 вересня 2015 року в розмірі 14277,56 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судові витрати по справі щодо сплати судового збору віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач не працював та не отримував заробітну плату в період з 10 червня 2015 року по 23 вересня 2015 року у в зв`язку з його затриманням та перебуванням під вартою, кримінальне провадження відносно нього закрито з реабілітуючих підстав, а тому наявні підстави для відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку (грошового забезпечення) за рахунок коштів державного бюджету за вказаний період. Зважаючи, що звільнення позивача відбулось на підставі скорочення штатів, та не пов`язано з перебуванням ОСОБА_1 під вартою та здійсненням щодо нього кримінального провадження, підстави для стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням відсутні. Також, суд першої інстанції вказував, що держава Україна не мала та не має перед позивачем невиконаного грошового зобов`язання, а тому положення ст.625 ЦК України до спірних правовідносин не підлягають застосовуванню.

22 травня 2024 року засобами поштового зв`язку Харківською обласною прокуратурою на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт відсторонення позивача від посади на підставі наказу або розпорядження керівника підприємства, або застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади у зв`язку з здійсненням щодо нього кримінального провадження.

Відповідно до довідки про нараховане та виплачене забезпечення колишнього співробітника Управління МВС по Південній залізниці з 01червня 2015 року по 31 серпня 2015 року відсутнє нарахування ОСОБА_1 грошових коштів за займаною ним посадою. Повідомлення позивача про підозру та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбулося 10 червня 2015 року, тобто, нарахування грошового забезпечення за займаною посадою позивачу вже не здійснювалось з невідомих підстав.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , представники Дергачівської окружної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 19 вересня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Головним управлінням Державної казначейської служби України отримано 27 липня 2024 року в електронному кабінеті (т. 2, а.с. 97).

ОСОБА_1 та Дергачівська окружна прокуратура повідомлені шляхом розміщення оголошення на сайті ХАС (т. 2, а.с. 98, 99).

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора відділу Харківської обласної прокуратури Крупську К. М., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1988 року проходив військову службу в органах внутрішніх справ України (том 1, а.с. 31).

05 червня 2015 року Дергачівським РВ ГУМВС України в Харківській області було внесено відомості до ЄРДР за №0000959 за фактом замаху на вбивство ОСОБА_2 та розпочато досудове розслідування.

10 червня 2015 року слідчим СВ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (том 1, а.с. 25-26).

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 липня 2015 року (том 1, а.с.138-140).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року ОСОБА_1 , залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2015 року було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2015 року (том 1, а.с. 141-145).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 було продовжено запобіжний у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2015 року (том 1, а.с 146-149).

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області від 25 листопада 2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати закрито (том 1, а.с. 27-29).

Наказом голови комісії з ліквідації начальника полковника міліції ОСОБА_3 по Управлінню МВС України на Південній залізниці № 195 о/с від 23 вересня 2015 року капітана міліції ОСОБА_1 , інспектора сектору громадської безпеки лінійного відділу на ст.Полтава звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «Г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через скорочення штатів) з 23 вересня 2015 року, календарна вислуга років для нарахування одноразової грошової допомоги становить 29 років 08 місяців 01 день, для призначення пенсії 35 років 06 місяців 04 дня (том 1, а. с. 30)

Відповідно до довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення колишнього співробітника Управління МВС на Південній залізниці Морозова О.П. від 24 вересня 2018 року за період з вересня 2013 року по серпень 2015 року, виданої головою ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці М.В. Зленком за вказаний період ОСОБА_1 було нараховане та виплачене грошове забезпечення в розмірі 82323,89 грн, у тому числі за квітень 2015 року 3773,64 грн, за травень 2015 року 3750,92 грн, червень -00 грн За червень, липень, серпень та вересень 2015 року грошове забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалось та не виплачувалось. (том 1, а.с. 33).

Листом заступника начальника ГУНП в Харківській області Пахомова В.А. №12/11-65 від 11 лютого 2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що зробити розрахунок одноразової допомоги при його звільненні не видається можливим, оскільки до виконання службових обов`язків останній не приступив і на день звільнення 23 вересня 2015 грошового забезпечення не мав (том1, а.с. 35)

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2023 року у справі 640/12317/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа Прокуратура Харківської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури задоволені частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 60 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3611,00 грн в рахунок компенсації витрат, пов`язаних з проведенням судово-психологічної експертизи та 1116,54 грн в рахунок компенсації з проведення судово-медичної експертизи ( том 1, а.с. 177-187, том 2, а.с. 10-20)

Як вбачається з вказаних судових рішень, 05 жовтня 2015 року Харківською установою виконання покарань № 27 ОСОБА_1 було звільнено з-під варти у зв`язку зі спливом строків тримання під вартою. За довідкою ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_1 заарештований 10 червня 2015 року на підставі протоколу затримання згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В установі утримувався з 16 червня 2015 року по 04 жовтня 2015 року.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини 1 статті 2 Закону № 266/94 ВР).

Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються(повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).

Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення).

Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Викладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і, надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебував під вартоюв період з 10 червня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування втраченого позивачем заробітку за період відсторонення від роботи.

Судом правильно встановлено, що сума втраченого позивачем заробітку за період відсторонення від роботи, а саме з 10 червня 2015 року по 23 вересня 2015 становить 192,94 грн х 74 =14277,56 грн, де 74 - кількість робочих днів, 192,94 грн - середній заробіток за один робочий день.

Вказаний розрахунок апелянтом не спростовано, альтернативного розрахунку, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції надано не було. Доказів, що у цей час позивач не перебував у трудових відносинах або був відсторонений від роботи матеріалів справи не містять, а тому судова колегія критично оцінює доводи прокурора про відсутність нарахувань за червень 2015 року у довідці про нараховане та виплачене грошове забезпечення колишнього співробітника Управління МВС на Південній залізниці як на підставу для залишення позову без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій, що позов у цій частині підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з державного бюджету на користь позивача 14277,56 грн втраченого заробітку, з яких слід сплатити встановлені законодавством податки та збори із заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина