Справа №345/1253/24
Провадження № 2/345/423/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, і після зміни предмета позову, просить стягувати з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21.02.2024 року і до повноліття дитини.

Свої вимоги мотивує наступним. 20.10.2007 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що син ОСОБА_4 проживає разом із ним, що підтверджується рішенням суду про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 від 17.01.2024 року, справа №345/6339/23. Позивач наголошує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень він один не зможе забезпечити, тому мати, яка є здоровою та працездатною особою, зможе сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 . За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

Відповідачка подала відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Рішенням суду від 10.01.2020 року ОСОБА_1 постановлено стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05.12.2023 року позивачем було подано позов про визначення місця проживання одного із двох синів, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по місцю проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка наголошує, що при розгляді справи позивач її в оману, мотивуючи своє рішення тим, що якщо отримає рішення суду про визначення місця проживання дитини, він тим самим уникне обов`язку щодо мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач запевнив її, що після рішення про визначення місця проживання одного з її синів він не буде більше проводити ніяких дій. Її сина часто заходять до позивача, конфліктних ситуацій не виникало ніколи. На сьогоднішній день діти живуть із відповідачкою, а в час, коли вона на роботі вони ідуть до батька, оскільки вони живуть в сусідніх будинках.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, сама по собі не може бути для задоволення вимог позивача. Вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, місце проживання якого встановлено судом по місцю реєстрації позивача саме на його користь, не доведена позивачем жодними належними допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного його матеріального утримання сина. Вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на його користь не доведена позивачем жодними належними та допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного матеріального утримання сина. Вважає, що зазначена вимога позивача не може бути задоволена, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву. Щодо покликання відповідачки, що позивач увів її в оману щодо місця проживання дитини, то це не відповідає дійсності. Основними чинниками проживання дитини з позивачем було те, що дитині лікарі поставили діагноз логоневризм, дитина набрала надмірну вагу, дитина дуже часто хворіла на вірусні та респіраторні захворювання, не відвідувала позашкільні гуртки, позивач не зверталася до кваліфікованого лікаря, не було забезпечено елементарних щоденних прогулянок на свіжому повітрі, відсутні були туристичні подорожі, табори. Після більш року проживання сина із позивачем він майже подолав логоневризм, знизив вагу, дуже рідко хворіє, відвідує 5 позашкільних гуртків, налагодився освітній процес, забезпечені щоденні прогулянки на свіжому повітрі та туристичні подорожі, табори. Також позивач просить врахувати, що чинним Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачено звільнення чи надання відстрочки батьку у зв`язку із такою обставиною, як рішення суду про встановлення місця проживання дитини.

Щодо покликання відповідачки начебто діти живуть разом із нею, то це також не відповідає дійсності. Старший син ОСОБА_4 проживає разом із позивачем, лише на вихідні дні приходить до відповідачки, якщо вона не працює та не їде в інші міста. Молодший син ОСОБА_8 більшу частину часу проживає в бабусі, матері відповідача ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 .

Покликання відповідачки начебто діти знаходяться повністю на її забезпеченні теж є неправдивими. Його син ОСОБА_3 повністю забезпечується ним, а меншого сина ОСОБА_7 частково забезпечує відповідач, а частково позивач, проте левова доля щодо забезпечення припадає на маму відповідачки ОСОБА_9 .

Позивач наголошує, що відповідачка за 4 роки навчання в ЗОШ №5 не подзвонила вчительці поцікавитись освітнім процесом, ніколи не була в школі. Лікування та обстеження сина теж повністю фінансується позивачем. Також позивач забезпечує всебічний розвиток дитини, забезпечує відвідування сином позашкільних гуртків: плавання, карате, вокал, циркове мистецтво, шахи. Тому позивач просить позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачка своїм правом подати заперечення не скористалася.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2022 року (а.с.3) шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4) та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2020 року (а.с.6) було постановлено стягувати із позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн., щомісячно, на кожну дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2019 року і до їх повноліття.

Ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, право звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів має той з батьків, з яким дитина проживає у визначеному законом порядку.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.01.2024 року (а.с.7-8) визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення відповідачкою ОСОБА_2 не оскаржувалося, набуло законної сили 16.02.2024 року (а.с.8).

Покликання відповідачки начебто син ОСОБА_4 проживає разом із нею є абсолютно голослівними, не підтверджені жодними доказами. Натомість зі змісту рішення суду 17.01.2024 року вбачається, що відповідачка позов про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1 визнала у повному обсязі.

Жодних доказів на спростування факту проживання сина ОСОБА_4 разом із позивачем до матеріалів справи не було долучено.

Тому позивач згідно ч. 3 ст. 181 СК України має право на звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дітей на утриманні позивача; вік дітей; стан здоров`я дітей; вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року), право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача.

Суд враховує, що відомості про доходи відповідачки в матеріалах справи відсутні. Водночас суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою, а тому може працювати та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. До того ж факт відсутності у батьків можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) платника аліментів на дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).

При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я сторін, суд доходить висновку, що позов слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 . Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини та не буде непомірним тягарем для відповідача.

Враховуючи, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 180-182,184 СК України, ст.ст. 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , відомості щодо місця роботи відсутні, аліменти на користь сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, шляхом їх виплати в інтересах дитини на ім`я стягувача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягнення аліментів розпочати з 21.02.2024 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 1211,20 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2024 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ