КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6171/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Київ

Справа № 362/5764/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року, постановлену у складі судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року визнано неподаною та повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що подана позивачем ОСОБА_1 позовна заява повністю відповідає вимогам, передбаченим статтею 175 ЦПК України. Судовий збір за подання даного позову до суду було сплачено в порядку та розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».

Вказує, що фактично судом було допущено розширене та довільне тлумачення положень статті 175 ЦПК України та норм Закону України «Про судовий збір», що призвело до встановлення штучних перепон для доступу позивачу ОСОБА_1 до правосуддя.

Зазначає, що із наведеними недоліками позовної заяви сторона позивача не згодна, оскільки позивачем було вказано в позовній заяві відповідно до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України всі відомі позивачу відомості про сторони та інших учасників справи. При цьому, офіційна електронна адреса або електронна пошта відповідача ОСОБА_2 невідома, а позивач ОСОБА_1 офіційної електронної адреси або електронної пошти не має. Крім того, частиною 3 ст. 175 ЦПК України не передбачено обов`язку надання доказів, що підтверджують обставини, зазначені в позовній заяві. Питання дослідження доказів, їх достатності, належності та допустимості відповідно до положень ЦПК України є предметом дослідження на наступних стадіях цивільного судочинства (розгляду справи по суті, та прийняття рішення судом в нарадчій кімнаті), а не на стадії відкриття провадження у справі. Цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони надати докази позиції іншої сторони в справі щодо певних питань, які мають значення для вірного вирішення справи. Позиція відповідача щодо згоди виплатити позивачу грошову компенсацію за належну їй частку в переліченому майні має бути висловлена відповідачем особисто, на власний розсуд, та у передбачений ЦПК України спосіб, шляхом подання відзиву на позовну заяву, пояснень у судовому засіданні тощо.

Посилається на те, що подана позивачем позовна заява про поділ спільного сумісного майна подружжя за своєю правовою природою є позовом майнового характеру. Заявлена позивачем вимога про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за своєю суттю не є самостійною вимогою немайнового характеру, а лише передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права - поділу спільного сумісного майна подружжя. Разом з тим, позивачем все ж таки було сплачено судовий збір відповідно до встановлених Законом України «Про судовий збір» ставок за «вимоги немайнового характеру». При цьому, вимоги суду наведені в ухвалі щодо сплати судового збору за «вимоги немайнового характеру» виходячи з кількості об`єктів (предметів) спільного сумісного майна подружжя, які підлягають поділу, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч.4, 5 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:026:0036, площа 0,1502 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, загальною площею 210,4 кв.м, житловою площею 63,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- транспортні засоби: 1. CHEVROLET AVEO, 2007 р.в., № кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 23.05.2007 року, власник: ОСОБА_2 , ринкова вартість 88 862,00 грн.; 2. DAEWOO LANOS TF69Y, 2007 р.в., № кузова НОМЕР_2 , дата реєстрації: 01.09.2009 року, власник: ОСОБА_2 , ринкова вартість 76 520,00 грн.; 3. FORD FIESTA, 2007 р.в., № кузова НОМЕР_3 , дата реєстрації: 02.12.2011 року, власник: ОСОБА_2 , ринкова вартість 115 183,00 грн.; KIA SPORTAGE, 2013 р.в., № НОМЕР_4 , дата реєстрації: 27.02.2013 року, власник: 20.04.2021 року переєстровано на нового власника, ринкова вартість 398 232,00 грн.; 4. CHEVROLET AVEO, 2013 р.в., № кузова НОМЕР_5 , дата реєстрації: 19.11.2021 року, власник: ОСОБА_2 , ринкова вартість 130 001,00 грн.

Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя між сторонами наступним чином: визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину наступного нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:

- земельну ділянку, кадастровий номер :02:026:0036, площа 0,1502 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

- житловий будинок, загальною площею 210,4 кв.м, житловою площею 63,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки наступних транспортних засобів у загальній сумі 404 399,00 грн., визнавши при цьому право власності на вказані транспортні засоби за відповідачем ОСОБА_2 : CHEVROLET AVEO, 2007 р.в.; DAEWOO LANOS TF69Y, 2007 р.в.,; FORD FIESTA, 2007 р.в.; KIA SPORTAGE, 2013 р.в.; CHEVROLET AVEO, 2013 р.в.,

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, оскільки позивачем не зазначено офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача та відповідача; позивачем не додано до позовної заяви правовстановлюючих документів на транспортний засіб та житловий будинок і земельну ділянку, що позбавляє суд можливості визначити, яким чином набуте вказане майно; позивач не зазначає та не надає докази позиції відповідача щодо згоди виплатити їй грошову компенсацію за належну їй частку в переліченому майні.

Крім того, позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі та у спосіб, що встановлений Законом України «Про судовий збір».

У позові заявлено фактично десять позовних вимог: сім немайнового: про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки; про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку; про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Chevrolet, 2007 року випуску; про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Daewoo; про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Ford; про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Kia; про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Chevrolet, 2011 року випуску; три майнового характеру: про визнання права власності на 1/2 частину будинку за ОСОБА_1 ; про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки за ОСОБА_1 ; про стягнення грошової компенсації.

Позивачем сплачено судовий збір тільки за майнові вимоги у розмірі 13420 грн., та за одну майнову вимогу у розмірі 1073, 60 грн, а тому позивачу потрібно доплатити ще за шість немайнових вимог у розмірі 6441, 60 грн.

29 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 15 вересня 2023 року.

Заява обґрунтована тим, що позивачем було вказано у позовній заяві відповідно до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України всі відомі позивачу відомості про сторони та інших учасників справи. При цьому, офіційна електронна адреса або електронна пошта відповідача ОСОБА_2 невідома, а позивач ОСОБА_1 офіційної електронної адреси або електронної пошти не має.

Крім того, частиною 3 ст. 175 ЦПК України не передбачено обов`язку надання доказів, що підтверджують обставини зазначені в позовній заяві. В поданій позовній заяві позивачем на виконання вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України чітко зазначено перелік доказів, якими підтверджуються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; перелік доказів, які позивач не може надати суду на час подання позовної заяви, в тому числі й правовстановлюючі документи на спірне нерухоме та рухоме майно, оригінали яких знаходяться у відповідача. При цьому, всі наявні у позивача докази, згідно з ЦПК України, були додані до позовної заяви.

Питання дослідження доказів, їх достатності, належності та допустимості відповідно до положень ЦПК України є предметом дослідження на наступних стадіях цивільного судочинства (розгляду справи по суті, та прийняття рішення судом в нарадчій кімнаті), а не на стадії відкриття провадження у справі. Цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони надати докази позиції іншої сторони в справі щодо певних питань, які мають значення для вірного вирішення справи. Позиція відповідача щодо згоди виплатити позивачу грошову компенсацію за належну їй частку в переліченому майні має бути висловлена відповідачем особисто, на власний розсуд, та у передбачений ЦПК України спосіб, шляхом подання відзиву на позовну заяву, пояснень у судовому засіданні тощо.

Посилається на те, що подана позивачем позовна заява про поділ спільного сумісного майна подружжя за своєю правовою природою є позовом майнового характеру. Заявлена позивачем вимога про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за своєю суттю не є самостійною вимогою немайнового характеру, а лише передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права - поділу спільного сумісного майна подружжя. Разом з тим, позивачем було сплачено судовий збір відповідно до встановлених Законом України «Про судовий збір» ставок за «вимоги немайнового характеру». При цьому, вимоги суду наведені в ухвалі щодо сплати судового збору за «вимоги немайнового характеру» виходячи з кількості об`єктів (предметів) спільного сумісного майна подружжя, які підлягають поділу, не ґрунтуються на законі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 05 жовтня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки, наведені в ухвалі суду від 15 вересня 2023 року, усунуті не були, зокрема, позивачем до позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору в повному розмірі, а саме не доплачено судовий збір у розмірі 6441,60 грн. З огляду на те, що позивач не виконав вимоги п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не усунув всі зазначені в ухвалі суду недоліки, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

Пунктом 13 цієї Постанови визначено, що якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати майно об`єктом права власності спільної сумісної власності подружжя, здійснити розподіл майна подружжя між сторонами шляхом визнання права власності на частину та стягнути грошову компенсацію вартості частки транспортних засобів.

Отже, подана позовна заява ОСОБА_1 містить одну самостійну вимогу немайнового характеру (визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя), та вимоги майнового характеру (розподіл спільного мана подружжя шляхом визнання права власності на частину майна, стягнення грошової компенсації частки транспортних засобів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Враховуючи, що загальна вартість майна заявлена позивачем на суму 13 265 596 грн. 36 коп., то судовий збір підлягав сплаті за максимальною ставкою судового збору, визначеною ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на дату подання позову становило 13 420 грн.

Зазначена вимога позивачем виконана та до суду разом з позовною заявою подано квитанцію про сплату судового збору на суму 13 420 грн. ( а.с. 9).

Разом з тим, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 заявила позовні вимоги про поділ спільного майна, то заявлена позивачем вимога про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя не визначається за кількістю об`єктів спірного майна, які позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя, та є однією самостійною вимогою немайнового характеру, яка охоплюються сплатою судового збору як за одну окрему немайнову вимогу.

За таких обставин, висновки суду про неусунення позивачем встановлених недоліків не відповідають обставинам справи, оскільки вимоги ухвали про залишення позову без руху були виконані позивачем у встановлений судом строк, шляхом подання заяви про усунення недоліків, в якій обґрунтовано звернуто увагу на відсутність недоліків позовної заяви, зокрема, в частині сплати судового збору.

Отже, посилання суду першої інстанції в ухвалі про усунення недоліків щодо сплати судового збору за сім вимог немайнового характеру, виходячи з кількості об`єктів спільного майна подружжя, які підлягають поділу, не ґрунтується на вимогах закону та є помилковими, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви є необґрунтованим, адже позивачем в повному обсязі сплачено судовий збір за подання цієї позовної заяви.

За таких обставин, висновки суду про визнання неподаною та повернення позивачу позовної заяви у зв`язку з неусуненням в повному обсязі недоліків є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.