ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1145/24 Справа № 205/9716/23 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року в цивільній справі номер 205/9716/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08 квітня 2010 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом було змінено. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 08 березня 2023 року склав 58006,74 грн, що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 47419,79 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10586,95 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором у сумі 58006,74 грн, а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк заборгованість за договором б/н від 08 квітня 2010 року по простроченому тілу кредиту у розмірі 47419,79 грн, а також судовий збір у розмірі 2194,14 грн.

У задоволені інших позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитним договором не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині, ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем надано до суду Заяву-анкету від 23.04.2010 року, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «GOLD», які підписані особисто відповідачкою. Розмір базової процентної ставки зазначений у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «GOLD» - 3% на місяць, крім того сторони погодили у довідці, що: розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу).

Умови кредитування із використанням кредитної карти розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 23.04.2010 року шляхом підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки, a тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, питання щодо повернення кредиту відповідачкою повинно вирішуватись не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної позичальником довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», в якій передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом та сплата неустойки.

Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 3%, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості на відповідну дату, а тому відмова у задоволені вимог зі стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст. 1048, 1054 ЦК України.

На вказаний факт суд уваги не звернув, та цілком безпідставно вважав, що відсоткова ставка не узгоджена сторонами при укладенні договору.

Від відповідачки ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитним договором, апеляційний суд переглядає судове рішення саме в цій частині.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 08.04.2010 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку» (а.с. 36-36зв).

23.04.2010 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна GOLD Light», в якій визначено базову відсоткову ставку в місяць - 2,5% (а.с. 35зв).

14.07.2020 року ОСОБА_1 підписала інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40.8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%) (а.с. 37-39).

11.01.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (42% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84,00%). У цій заяві викладені Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 28-35).

Відповідно до довідки про надані картки відповідачкою отримано кредитні картки: «Gold credit» № НОМЕР_1 від 08.04.2010 року з терміном дії до 04/14; «Універсальна WORLD» №602620 від 23.07.2014 року з терміном дії до 04/16, «Універсальна GOLD» №543557 від 24.06.2014 року з терміном дії до 08/17, «Універсальна GOLD» №147774 від 16.05.2016 року з терміном дії до 04/20, «Універсальна GOLD» №650954 від 14.07.2020 року з терміном дії до 12/23, «Універсальна GOLD» №188348 від 11.01.2021 року з терміном дії до 07/24 (а.с. 26).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 міститься інформація про зміну кредитного ліміту (а.с. 27).

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н укладеним з ОСОБА_1 за період з 08.04.2010 року по 08.03.2023 року (а.с. 73-124).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 08.04.2010 року станом на 08.03.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 58006,74 грн, з них 47419,79 грн заборгованість за тілом кредиту, 10586,95 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7 25зв).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості суми процентів за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 08.04.2010 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку».

23.04.2010 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна GOLD Light», в якій визначено базову відсоткову ставку в місяць - 2,5%.

14.07.2020 року ОСОБА_1 підписала інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40.8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%).

11.01.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (42% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84,00%). У цій заяві викладені Умови та правила надання банківських послуг

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 08.04.2010 року станом на 08.03.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за простроченими відсотками складає 10586,95 грн.

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н укладеним з ОСОБА_1 за період з 08.04.2010 року по 08.03.2023 року

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору в частині визначення процентів за користування кредитом, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором.

Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», не довела відсутність заборгованості за відсотками.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за відсотками за договором б/н від 08.04.2010 року в розмірі 10586,95 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині спору про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми відсотків за кредитом, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення суми відсотків за кредитом.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмір 2684,00 грн, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню, тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі (а.с. 1).

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмірі 4026,00 грн (а.с. 150), тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитним договором скасувати, в частині стягнення судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором б/н від 08.04.2010 року в сумі 10586,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн, за подання апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн, а всього 6710,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: