УХВАЛА

відмова у відкритті провадження

21 жовтня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в м.Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним рішенням і дяіми органів досудового розслідування, прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ГУНП в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним рішенням і дяіми органів досудового розслідування, прокуратури, відповідно до якої позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП у м.Києві відносно невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві позивача №41-2749 вих-23 від 17.03.2023та невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 р. (справа №761/16678/23);

- стягнути з ГУНП в м. Києві на мою користь моральну шкоду у сумі 46 900, 00 грн.;

- також, керуючись ст. 249 КАСУ, окремою ухвалою відреагувати на порушення законодавства з боку співробітників відповідача та зобов`язати відповідача порушити проти винних осіб справу за ст. 382 ККУ.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про можливе скоєння злочинів за ст.ст. 396 та 119 КК України. Однак ніяких дій передбачених ст. 214 КПКУ не відбулось, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду, та отримав ухвалу слідчого судді від 19.06.2023 (справа №761/16678/23, провадження №1- кс/761/11090/2023), відповідно до якої, уповноважену особу Шевченківського УП ГУНП в м. Києві зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до листа Шевченківського районного суду зазначена ухвала була надіслана до Шевченківського УП ГУНП листом від 25.08.2023 за вих.№50998/23-Вих /1-кс/761/1190/2023/ГЗО. Позивачем додатково надано до Шевченківського райвідділу копію даної ухвали, звернення зареєстровано за №Л-4293 від 30.10.2023 року.

Разом з тим, ніяких дій щодо виконання зазначеної ухвали службовими особами Шевченківського УП ГУНП не зроблено, витяг з ЄРДР позивачу не надано, через що позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить стягнути моральну шкоду, також, керуючись ст. 249 КАСУ, окремою ухвалою відреагувати на порушення законодавства з боку співробітників відповідача та зобов`язати відповідача порушити проти винних осіб справу за ст. 382 ККУ.

З вище наведеного вбачається, що ініційований позивачем спір фактично стосується необхідності організації досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст.1, ч. 1 ст. 4 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч. 1ст. 3 КПК України).

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогамистатті 169цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

У свою чергу при зверненні до суду зі скаргою у порядку ст. 303 КПК України, застосовуються ч.1 ст.306 КПК України, відповідно до якої, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення, а також ініціювання початку досудового розслідування за своєю правовою природою віднесено до галузі кримінального процесуального законодавства.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що питання, визнання протиправною бездіяльність ГУНП у м.Києві відносно невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві позивача №41-2749 вих-23 від 17.03.2023 та невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 р. (справа №761/16678/23) підлягає розгляду у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки захист прав позивача (заявника), з урахуванням обов`язковості дотримання вимог ст.ст.4,19 ЦПК України, вимагав би від суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду цивільної юрисдикції.

Також, відповідно рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001, захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Крім того, вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від попередньої вимоги.

Також, як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить суд керуючись ст. 249 КАСУ, окремою ухвалою відреагувати на порушення законодавства з боку співробітників відповідача та зобов`язати відповідача порушити проти винних осіб справу за ст. 382 ККУ.

Відповідно до ст. 249 КАС України Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Таким чином, вимога про винесення окремої ухвали в порядку ст. 249 КАС України, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, порушені в позовній заяві питання не підлягають судовому розгляду за правилами позовного провадження, згідно ЦПК України, оскільки питання, визнання протиправною бездіяльність ГУНП у м.Києві відносно невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві позивача №41-2749 вих-23 від 17.03.2023 та невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2023 р. (справа №761/16678/23) та стягнення моральної шкоди, підлягає розгляду у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, а вимога винесення окремої ухвали в порядку ст. 249 КАС України, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за вказаною справою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 13, 19, 186, 441, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУНП в м.Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним рішенням і дяіми органів досудового розслідування, прокуратури.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя: