Справа № 2-179/2010
Провадження у справі № 2-зз/129/4/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" грудня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Дєдова С.М.,

розглянувши у відсутність сторін та їх представників в приміщення Гайсинського районного суду в місті Гайсині заяву (клопотання) представника відповідача Бобуського ПП., - адвоката Долі О.А. про скасування заходів забезпечення позову, поданого у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

Встановив:

До суду надійшла заява (клопотання) представника відповідача Бобуського ПП., - адвоката Долі О.А. про скасування заходів забезпечення позову, поданого у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, які було накладено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.02.2010 р., якою було постановлено, - 1) накласти арешт на майно та грошові кошти, вартістю 11611 грн. 46 коп., що належать до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителю (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області; 2) заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителю (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області виїжджати за межі кордону України, тимчасово, до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 09.11.2007 року.

У заяві (клопотанні) представника відповідача Бобуського ПП., - адвоката Долі О.А. про скасування заходів забезпечення позову заявлено наступні вимоги:

1. Скасувати захід забезпечення позову у виді накладеного арешту на належні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майно і грошові кошти, вжитий у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, який було накладено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.02.2010 р., якою було постановлено, накласти арешт на майно та грошові кошти, вартістю 11611 грн. 46 коп., що належать до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителю (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області.

2. Скасувати захід забезпечення позову у виді тимчасової заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виїжджати за межі кордону України, вжитий у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, який було накладено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.02.2010 р., якою було постановлено, заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителю (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області виїжджати за межі кордону України, тимчасово, до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 09.11.2007 року.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову обгрунтовано тим, що 10.02.2010 р. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області в цивільній справі №2-179/2010 за заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №99303- CRED від 09.11.2007 року, було забезпечено позов шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителя (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області та заборонено виїжджати за межі кордону України, тимчасово, до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 09.11.2007 року.

В ході примусового виконання даної Ухвали Гайсинського районного суду, відділ державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції від 25.03.2010 р. у виконавчому провадженні №17525017 накладено арешт на все майно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реєстраційний номер обтяження: 9662341 від 25.03.2010. Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Гайсииського районного управління юстиції.

22 березня 2010 року Гайсинський районний суд Вінницької області виніс Ухвалу про залишення без розгляду позов ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, однак ОСОБА_1 належним чином виконав усі свої зобов`язання за кредитним договором №99303- CRED від 09.11.2007 року, своєчасно у необхідних сумах виплатив кредит. Згідно Довідки ПРИВАТБАНК від 18.09.2024 p. №VLlOAQS750226E9A кредитний договір №99303- CRED від 09.11.2007 року закрито.

На сьогодні виконавче провадження №17525017 від 22.03.2010 року закрите, що підтверджується відповіддю Гайсииського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУМЮ (м. Київ) за вих. №15011/22.10-30 на адвокатський запит від 11.10.2024 року, згідно якого відповідно до ч. 1 ч.2 Розділу XI Наказу КМУ «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» виконавче провадження закрите, копію постанови про закриття виконавчого провадження ВП №17525017 не представляється можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження №17525017 було знищено протягом 2012-2014 p.p. згідно норм чинного законодавства.

Тому, у Гайсииського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУМЮ (м. Київ) відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №17525017, накладеного за Ухвалою Гайсииського райсуду по справі №2-179/2010р. від 10.02.2010 р.

Порушене право заявника полягає у неможливості вільно розпорядитися належним йому на праві власності майном, оскільки ще з 2010 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_1 . З моменту закінчення виконавчого провадження пройшло більше 10 років, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначених Законом «Про виконавче провадження» сплинули.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та сплив більше 10 років після його закінчення свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арештів на майно та кошти позивача ОСОБА_1 .

Наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На це вказав у постанові від 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21 Касаційний цивільний суд Верховного Суду.

Зважаючи на позицію ВС, оскільки виконавчий лист, на підставі якого було відкрите ВП 17525017 повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

Окрім того, що стосується тимчасової заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїжджати за межі України до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, яка була встановлена Ухвалою Гайсинського районного суду від 10.02.2010 року слід зазначити, що Станом на 18.09.2024 p. (bhx.№VL1OAQS750226E9A) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , р.н., кредитний договір №99303-CRED від 09.11.2007 року закрив, боргових зобов`язань перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» немає.

Згідно даних облікових даних відділу та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження боржником не значиться.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року, виклав правову позицію, яка полягає у наступному, "тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECI-IR 2003-ІХ), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Flajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Ріиер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Comple, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Заборону ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїжджати за межі кордону України, тимчасово, до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 09.11.2007 року, прийнято 10.02.2010 року, як забезпечення позову, є мірою, що обмежує свободу пересування особи і є початково обґрунтованою, проте на сьогодні стало неспіврозміриою й порушує права ОСОБА_1 , якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу.

Тому, враховуючи вказані обставини, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 втратило свою доцільність, та збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном заявника, тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду із даною заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, та скасування арешту на майно ОСОБА_1 , накладених згідно Ухвали суду від 10.02.2010 року.

Ухвалою Гайсинського районного суду від 27.12.2024 призначено розгляд клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали заяви (клопотання), суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про скасування заходів забезпечення позову з таких міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно із ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В силу ч.1 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ч 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

П.6 - отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.01.1994 року громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

У п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 5-8 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Встановлено, що 22.03.2010 року ухвалою Гайсинського районного суду у цивільній справі № 2-179/2010 постановлено позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» м. Дніпропетровськ до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором залишити без розгляду.

Оскільки у цивільній справі № 2-179/2010 ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.03.2010 року постановлено позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» м. Дніпропетровськ до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором залишити без розгляду, у зв`язку із чим подальша дія заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 10.02.2010 р. у цій справі відносно ОСОБА_1 є безпідставна, тому за таких обставин заяву (клопотання) представника відповідача Бобуського ПП., - адвоката Долі О.А. про скасування заходів забезпечення позову є вмотивованою та обґрунтованою, а тому на підставі ч. 1, ч.9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, які було встановлено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.02.2010 р. в порядку забезпечення позову про стягнення боргу за кредитним договором, підлягають скасуванню.

Вказані висновки суду підтверджуються акими доказами: копією паспорта заявника ОСОБА_1 , ID-карта № НОМЕР_3 , виданого 03.12.2018 року органом 8026 в Закарпатській області; Витягом з реєстру територіальної громади; копією Ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області по справі №2- 179/2010 від 10.02.2010 р.; витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, № витягому 397593060 від 02.10. 2024 року, реєстр. № обтяження 9662341 від 25.03.2010р.; копією Ухвали Гайсинського районного суду від 22.03.2010 року, справа №2- 179/2010р; Довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 18.09.2024 p. №VLlOAQS750226E9A; копією Постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.03.2010 р. (з архіву справи №2-179/2010 Гайсиисысий райсуд); адвокатським запитом від 11.10.2024 р. до Гайсинського ВДВС у Гайсииському районі; відповідю на адвокатський запит від 15.10.2024 р. №15011/22.10-30; копією Ухвали Гайсинського райсуду від 13.06.2014 р. про скасування забезпечення позову по справі №2-179/2010 відносно ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 155, 158,258-260 ЦПК України,-

Постановив:

Заяву (клопотання) представника відповідача Бобуського ПП., - адвоката Долі О.А. про скасування заходів забезпечення позову, поданого у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, - задовільнити.

Скасувати захід забезпечення позову у виді накладеного арешту на належні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майно і грошові кошти, вжитий у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, який було накладено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.02.2010 р., якою було постановлено, накласти арешт на майно та грошові кошти, вартістю 11611 грн. 46 коп., що належать до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителю (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області.

Скасувати захід забезпечення позову у виді тимчасової заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виїжджати за межі кордону України, вжитий у цивільній справі №2-179/2010 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, який було накладено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.02.2010 р., якою було постановлено, заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кольмина Мукачівського району Закарпатської області, жителю (на той час) с. Куна, Гайсинського району Вінницької області виїжджати за межі кордону України, тимчасово, до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 09.11.2007 року.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: