Дата документу 19.06.2024Справа № 554/3933/23
Провадження № 2/554/822/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2024 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Шевська О.І.,

за участі секретаря судового засідання Яценко Ж.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по АДРЕСА_1 ; за період з 01.08.2017 по 01.12.2021 року існує заборгованість в розмірі 31999,26 гривень та за період з 21.09.2017 по 01.02.2022 року нараховано індекс інфляції в сумі 5138,18 грн. та 3% річних в сумі 2166 грн.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяві від представника відповідача адвоката Фабро Є.А., в якому він прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що сторонами укладено договір 21.01.2019 року, а позивач прохає стягнути заборгованість з 2017 року, зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідачу надавалися послуги до укладення договору. Вказав, що позивачем пропущена строк позовна давність, незаконно нараховано індекс інфляції та 3% річних, не враховано призначену субсидію, як інваліду ІІ групи.

Позивачем на адресу суду було подано письмові пояснення по справі від 31.10.2023 року в яких позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні прохала позов задовольнити з підстав у ньому наведених.

Відповідач ОСОБА_2 прохала відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Фабро Є.А. прохав відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі спираючись на відзив приєднаний до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.08.2017 року по 01.12.2021 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 31999,26 гривень. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням змісту вказаної норми боржникам за період з 21.09.2017 по 01.02.2022 року нарахований індекс інфляції в сумі 5138,18 грн. та 3 % річних у сумі 2166 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість склала 39303,44 грн.

Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період 01.08.2017 по 01.02.2022 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 39303,44 гривень.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Щодо твердження відповідача про пропуск строку позовної давності, суд приходить до наступних висновкуів.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі ви-знання поважними причин пропуску позовної давності.

За змістом статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статті 260 цього Кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 Цивільного кодексу України.

Завдання цивільного судочинства, закріплені в статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, реалізуються як в наказному, так і в позовному провадженні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи, визначені в частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Статтею 253 цього Кодексу передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 18 Договору врегульовано, у платіжних документах споживач повинен обов`язково зазначити в призначенні платежу період, за який він проводить оплату. За наявності у споживача заборгованості за раніше отримані послуги теплопостачання, виконавець зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послуги теплопостачання, спожитої в минулі періоди, незалежно від зазначеного у платіжному документі призначення платежу.

Пунктом 20.13 Договору споживач взяв на себе зобов`язання погасити заборгованість, що склалася станом на 01.01.2019 при 123 м.куб борг в сумі 9926, 76 грн. до 01.01.2020, проводячи оплату боргу щомісячно рівними частинами та включаючи поточні платежі.

Крім того, що в період з 01.08.2017 по 01.12.2021 відповідачем неодноразово здійснювались оплати, хоч і з порушенням строків розрахунків, що свідчить про визнання відповідачем вказаної заборгованості., а саме

-за вересень 2017 підприємство нараховано за послугу з централізованого опалення 225, 82 грн., а відповідачем сплачено 264, 10 грн

-за червень 2021 підприємство нараховано за послугу з централізованого опалення 290, 11 грн., а відповідачем сплачено 300 грн

-за серпень 2021 підприємство нараховано за послугу з централізованого опалення 333, 09 грн., а відповідачем сплачено 1000 грн

-за жовтень 2021 підприємство нараховано за послугу з централізованого опалення 511, 82 грн., а відповідачем сплачено 800 грн.

Таким чином своїми діями відповідач, а саме проплатами, за вищевказаний період підтвердив визнання свого боргу перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», що відповідно до ст. 264 ЦПК України перериває перебіг строку позовної давності.

Також, що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID - 19), відповідно до якого Розділ «прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, № 630 від 27.05.2022.

Кабінет Міністрів України постановою від 27.05.2022 р. № 630 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31 серпня 2022 р. На сьогодні карантин не скасований.

Отже перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. А тому заборгованість до якого можливо застосувати строк позовної давності відсутня.

З даного приводу висловив свою думку і Полтавський апеляційний суд в постанові від 30.03.2022 (справа №554/7832/21, 22ц/814/757/22) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103819255), яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, підприємство правомірно звернулось до суду щодо стягнення заборгованості, що утворилась в результаті невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за спожиті послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зо-бов`язання, частиною 2 якої передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошо-вого зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроче-ної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Частиною 2 цієї Постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Законом № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року Про внесення змін до Податкового ко-дексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Украї-ни (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) пунктом 18 наступного змісту «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання гро-шового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона почи-нається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тоб-то до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону того чи іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно - правовим актом.

Згідно розрахунку індексу інфляції та 3% річних підприємством проведено нара-хування з 21.09.2017 по 01.02.2022, тобто до початку дії Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року та Закону № 2120-IX від 15 березня 2022 року.

Норма статті 625 ЦК України не втратила свою чинність, а спеціальним законом ли-ше запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період, який починається з 24 лютого 2022 року включно. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Посилання відповідача на п.2 ст.258 ЦПК України, якою передбачена спеціальна позовна давність, а саме давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки підприємством проводиться нарахування інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України, а не штрафу та пені.

Окрім того, твердження відповідача про неможливість стягнення боргу з 2017 року, у звязку з відсутністю договору та недоведення позивачем того, що відповідачу надавалися послуги взагалі, спростовується тим що в період з 01.08.2017 по 01.12.2021 відповідачем неодноразово здійснювались оплати, хоч і з порушенням строків розрахунків, що свідчить про визнання відповідачем вказаної заборгованості та відповідно отримання послуг від позивача.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги.

Отже, з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання за період з з 21.09.2017 по 01.02.2022 року нарахований індекс інфляції в сумі 5138,18 грн. та 3 % річних у сумі 2166 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість склала 39303,44 грн.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Зважаючи на те, що суд задовольнив позовну заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вищенаведених правил та положень ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, а саме, позивачу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 6,15, 16,525 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 39303,44 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Компенсувати Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 3028, 00 грн..

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду щляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ; 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а; рахунок НОМЕР_1 в філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська