КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/5312/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12277/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Рейнарт І.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І., по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просилазобов`язати Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 54 від 02 жовтня 1978 року про народження ОСОБА_2 , складеного Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, змінивши запис про національність матері позивачки з «росіянка» на «німкеня» (а.с. 1-11).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання до вчинення дій - відмовлено (т. 2 а.с. 221-222).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 17 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кривошей О.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 3 а.с. 1-3).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, не застосував норму права, яка підлягала до застосуванню у даних правовідносинах, а тому рішення суду є незаконним і винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що звернувшись до суду із даним позовом, позивачка мала намір внести зміни до свого актового запису про народження, що і є основною позовною вимогою, а встановлення певних фактів в ході розгляду справи не є позовними вимогами, а лише обставинами, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги. Крім того, підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду. Вважав, що позивачка має право вільно відновлювати свою національність, зокрема й шляхом внесення змін до актових записів цивільного стану в частині виправлення в актовому записі про народження позивачки національності її матері з «росіянка» на «німкеня».

Вказував, що у постанові Верховного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 Верховний Суд звертає увагу, що у нині діючих актових записах цивільного стану відсутні графи - "національність". Однак, апелянт зазначав, що в даному випадку, виходячи з обставин цієї справи, актовий запис цивільного стану складений відносно позивачки, до якого вона просить внести зміни в частині виправлення національності її матері, вбачається, що він є старого зразку (складений у 1978 році) та містить графу - "національність", а тому внаслідок отримання нею будь-якого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відтворюється національність, що фактично буде фіксувати та спростовувати її дійсне національне походження (т. 3 а.с. 1-3).

Представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кривошей О.Ю. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена 13 червня 2024 року про розгляд справи судом 04 липня 2024 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату особисто поштового повідомлення. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 її представник - адвокат Кривошей О.Ю. не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про час та місце розгляду справи був сповіщений повідомленням до електронного кабінету в ЄСІТС, тобто належним чином, про що у справі є докази (т. 2 а.с. 18-24).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюза таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження щодо частини вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту про належність особи до певної національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Колегія суддів погодиласьз таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України).

Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» ).

Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про шлюб ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що хоче підтвердити свою належність до німецької національності та внести зміни до актового запису № 54 від 02 жовтня 1978 року про народження ОСОБА_2 , змінивши запис про національність матері позивачки ОСОБА_3 з «росіянка» на «німкеня». При цьому, позивач зазначала, що вказане їй необхідно для отримання можливості користуватись окремими пільгами і гарантіями, наданими Федеративною Республікою Німеччина, зокрема, вивчення німецької культури, мови та встановлення національних зв`язків, спрощеного порядку в`їзду до Німеччини етнічних німців, які змогли підтвердити своє німецьке коріння, спілкування з рідними, що є етнічними німцями та проживають в Німеччині.

Тобто, звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 фактично просила встановити національність її матері та внести таку інформацію в актовий запис про народження.

За таких обставин, справа не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й в судовому порядку взагалі, у зв`язку з неможливістю встановлення фактів в судовому порядку щодо належності осіб до певної національності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 та постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18, та неодноразово підтриманою Верховним Судому постановах: від 30 січня 2020 року у справі № 754/7901/19, від 18 березня 2020 року у справі № 761/36561/19, від 03 листопада 2021 року у справі № 759/13784/19, від 30 березня 2022 року у справі № 458/1176/20, від 14 березня 2023 року у справі № 216/1899/22. Вказане свідчить про сталість практики з розгляду подібних справ.

Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 липня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

І.М. Рейнарт

Т.І. Ящук