справа № 490/3580/21 провадження №2/489/1135/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Коростієнко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, Орган опіки піклування Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав

встановив:

У травні 2021 року позивач звернулась до Центрального районного суду міста Миколаєва, ухвалою якого від 11.06.2021 справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва, з позовом в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 28.07.2020 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва 23.09.2015 у справі № 487/7474/15-ц. За час шлюбу в них народилися діти: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Аліменти на утримання дітей стягнуто з відповідача рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 16.10.2019 у справі №490/9589/18 та судовим наказом Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.11.2018 у справі № 490/9587/18.

Після розлучення, діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні.

Відповідач життям дітей не цікавиться, їх не навідує та припинив з ними будь-яке спілкування. Крім стягнутих аліментів, які платив невчасно та не в повному обсязі, іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав та не надає. Діти не отримують від батька подарунків на день народження та інші свята. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх розвитком та досягненнями, тим самим самоусунився від виховання дітей, спілкування з ними, не підтримує та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Внаслідок таких дій відповідача, старші доньки ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_7 забажали змінити своє прізвище « ОСОБА_13 » на її дівоче « ОСОБА_14 », що свідчить про реальну втрату зв`язків із батьком та відсутність спілкування між ними.

Посилаючись на наведені обставини та положення статей Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства», статтю 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, та принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.07.2021 справу прийнято до провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Цією ухвалою зобов`язано Службу у справах дітей Миколаївської міської ради надати відповідний висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Ухвалою суду від 15.03.2023 до участі у справі в якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, який зобов`язано надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Ухвалою суду від 14.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Заочним рішення від 16.11.2023 позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 21.02.2024 заочне рішення скасовано та призначено у справі підготовче провадження.

Протокольною ухвалою від 16.04.2024 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 16.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене з позивачем та третіми особами в режимі відеоконференції на 27.06.2024, учасники справи не заявилися.

Позивач ОСОБА_15 та третя особа ОСОБА_3 27.06.2024 направили на електронну адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, так як з технічних причин вони не можуть підєднатися до відеоконференції. Викладені у позові доводи підтримали та просили позовні вимоги задовольнити. Повивач додатково вказала, що відповідач використовує своє батьківство для вирішення своїх особистих питань, таких як ухилення від мобілізації. Самоусунувся від виховання дітей, не намагається налагодити з ними відносини та не зробив відповідних висновків після проведеної з ним в 2021 році бесіди службою у справах дітей.

Третя особа ОСОБА_2 в клопотанні від 26.06.2024 просила розглянути справу за її відсутності та позовні вимоги задовольнити. Вказала на злісне свідоме невиконання відповідачем ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача адвокат Мотельчук Ю.І просила відкласти розгляд справи на іншу дату через незадовільний її стан здоров`я та зобов`язати орган опіки надати відповідний висновок суду. Належних та допустимих доказів на підтвердження захворювання представник відповідача суду не надала.

Крім того, в матеріалах справи є заява представника відповідача адвоката Мотильчук Ю.І. від 16.04.2024 в якій вона просила розгляд справи здійснити за її відсутності та відсутності відповідача. В задоволенні позовних вимог просила відмовити та вказала, що після отримання інформації про банківський рахунок позивача почав сплачувати аліменти. Також вказала, що саме позивач постійно чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дітьми та можливості надання батьком добровільної матеріальної допомоги дітям.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради у заяві від 26.06.2024 розгляд справи просила здійснити за її відсутності, у зв`язку із зайнятістю.

Враховуючи тривалість розгляду справи, наявність письмових заяв сторін, в яких вони виклали свої доводи і заперечення, а також висновку органу опіки і піклування, ненадання представником відповідача доказів поважності причини неявки в судове засідання, а також те, що відповідно до частини п`ятої статті 226 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб і прийняти рішення на підставі наявних в справі доказів.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Оскільки текст рішення складено 08.07.2024, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 27.06.2024, датою ухвалення рішення є саме 08.07.2024.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони з 28.07.2000 перебували зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.09.2015 у справі № 487/7474/15-ц.

За час шлюбу в сторін народилися діти: донька ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 ; донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Народження дітей в сторін підтверджується копіями свідоцтв про народження, доданими до позову.

Аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку стягуються з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 , починаючи з 19.11.2018 на підставі судового наказу Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.11.2018 у справі № 490/9587/18.

Крім аліментів на неповнолітніх дітей, з відповідача на підставі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 16.10.2019 у справі №490/9589/18 стягуються аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із її навчанням.

Позивач зазначає, що після розлучення діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач життям дітей не цікавиться, не навідує їх та припинив будь-яке спілкування з ними. Крім стягнутих аліментів, які платив невчасно та не в повному обсязі, іншої матеріальної допомоги дітям не надає. Діти не отримують від батька подарунків на день народження та інші свята. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх розвитком та досягненнями, тим самим свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Також вказала, що через військову агресію Російської Федерації проти України та пошкодження внаслідок обстрілів житла, за для безпеки і збереження життя дітей вона з дітьми виїхала до Республіки Грузія, де проживає по теперішній час.

У письмових поясненнях від 13.11.2023 позивач вказала, що на виконанні в Інгульському ВДВС у м.Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) перебувають виконавчі провадження щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей, а саме: ВП № 579690754 з виконання судового наказу № 2-н/490/1057/2018 від 11.12.2018, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , синів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 , розмір заборгованості за яким становить 166937,84 грн.; ВП № 60919470 з виконання виконавчого листа № 2-н/490/3051 від 10.12.2019, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_12 , розмір заборгованості по якому становить 224983,88 грн.; ВП № 73232596 з виконання виконавчого листа № 2/490/959/2021 (490/5533/20) від 03.11.2023, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення аліментів на утримання синів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі по 6000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, заборгованість по якому становить 306400,00 грн.; ВП №72396054 з виконання виконавчого листа № 2/490/784/2022 (490/7100/21) від 07.07.2023, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, заборгованість по якому становить 154800,00 грн.

Заборгованість підтверджена розрахунками державного виконавця.

Також позивач вказує, що після початку повномасштабного вторгнення відповідач не тільки не надав жодної матеріальної допомоги на утримання власних дітей, він навіть не цікавився їх безпекою. З лютого 2022 року жодного разу батько не цікався як живуть його діти, чим харчуються та чи перебувають вони в безпеці.

На думку позивача, відповідач нехтує своїми батьківським обов`язками та свідомо самоусунувся від участі у вихованні, спілкуванні з дітьми і їх утриманні, через що весь тягар лягає на неї, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що за поданням державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного регіонального управління юстиції міністерства юстиції (м.Одеса) ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2024 (справа № 490/3580/21, провадження № 6/489/151/24) ОСОБА_4 у зведеному виконавчому провадженні № 62224130 оголошено в розшук, через невиконання рішень щодо сплати аліментів на дітей.

При вирішенні подання державного виконавця судом встановлено, що згідно відомостей Державної прикордонної служби України відповідач ОСОБА_4 07.03.2022 перетнув Державний кордон України на виїзд.

В ході розгляду справи позивач надала оновлені державним виконавцем розрахунки заборгованості відповідача по аліментам.

Так, згідно розрахунку державного виконавця по виконавчому провадженні № 73232596 , супровідний лист від 25.06.2024 № 105622, станом на 25.06.2024 сукупний розмір заборгованості відповідача по аліментам на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місячний розмір яких становить 18000,00 грн. (по 6000,00 грн. на кожного), складає 347469,00 грн.

Із наведеного розрахунку вбачається, що в квітні 2024 року боржник сплатив кошти в сумі 35931,00 грн., в грудні 2022 року 72000,00 грн., серпні 2022 року 18000,00 грн., липні 2022 року 36200,00 грн., лютому та січні 2022 року по 18200,00 грн., грудні та листопаді 2021 року по 18000,00 грн., жовтні 2021 року - 27000,00 грн.

Згідно розрахунку державного виконавця по виконавчому провадженні № 72396054, супровідний від 25.06.2024 № 105625, сукупний розмір заборгованості відповідача по аліментам на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з її навчанням, місячний розмір яких становить 5000,00 грн., станом на 25.06.2024 складає 188269,00 грн. Часткове погашення присуджених аліментів відповідач здійснив в квітні 2024 року в сумі 11931,00 грн.

Крім того, з наданих позивачем розрахунків державного виконавця вбачається, що відповідач є платником аліментів на доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виконавче провадження № 60919470, сплата аліментів по якому здійснювалася відповідачем нерегулярно та в останнє ним сплачувалися аліменти в лютому 2022 року.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджуються, що відповідач сплату аліментів на утримання дітей відповідач здійснює не регулярно, а після запровадження на території України воєнного стану обидві сторони перебувають закордоном та мешкають окремо.

В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 04.02.2022 відповідно до якого орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Водночас орган опіки та піклування звернув увагу відповідача на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, тому рекомендовано відповідачу налагодити відносини з дітьми і в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язку. Також відповідачу надано консультацію стосовно визначення порядку його участі у вихованні дітей та попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно виховання та утримання дітей.

Правове обґрунтуванням та мотиви суду

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц, від 23.01.2020 в справі № 755/3644/19 та від 23.06.2021 в справі № 953/17837/19.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із наявних у справі доказів судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки, які відобразилися на участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дітьми, які після розірвання шлюбу проживають з матір`ю позивачем у справі.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач, який мешкає окремо, не втратив інтересу до дітей, що підтверджується висновком органу опіки та піклування, на комісії якого він заперечував проти позбавлення його батьківських прав та згідно якого позбавлення останнього батьківських прав недоцільне, незважаючи на негативне ставлення дітей до нього.

Від утримання дітей відповідач не відмовився, що свідчить сплату ним, хоча і не регулярно, аліментів на дітей, як до звернення позивача до суду, так і в ході розгляду справи, а також звернення до суду про перегляд заочного рішення, яким його було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Крім того, після введення воєнного стану в України через військову агресію російської федерації обидві сторони виїхали за для своєї безпеки та безпеки дітей до інших країн, що може мати певні труднощі в налагодженні нормальних стосунків між відповідачем та його дітьми.

Суд констатує, що проживання дитини з одним з подружжя, які знаходяться в неприязних стосунках, може відобразитися на ставленні дітей до іншого з батьків, оскільки дитина знаходиться під постійним впливом того з батьків з ким проживає.

В постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 643/7876/18 (провадження № 61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей… Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків…».

Враховуючи заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав, сплату ним аліментів на утримання дітей, хоча і не регулярну, розмір присуджених з нього аліментів, стосунки між сторонами, а також те, що в інтересах дітей буде збереження їх зв`язків із обома батьками, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, те, що він самоусунувся від їх виконання та наявні підстави для застосування до останнього крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, а тому позов задоволенню не підлягає в цілому.

Одночасно суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, у межах повноважень органу опіки та піклування.

При вирішенні даного спору, в якому двоє з дітей в ході розгляду справи досягли повноліття, суд враховує висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, наведений в постанові від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23), де зазначено, що приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення.

Так як при зверненні до суду позивач судових збір не сплатила та просила, з посиланням на статус малозабезпеченої сім`ї і отримання доходу лише від державної соціальної допомоги, звільнити її від його сплати, але її заява не була розглянута при відкриті провадження у справі, тому враховуючи, що справу суд розглянув по суті та відмовив в задоволенні позову, суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати судового збору та віднести витрати з розгляду справи на рахунок держави.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків відносно дітей, у межах повноважень органу опіки та піклування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, , місцезнаходження: м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20;

третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2024.

Суддя І.В.Коваленко