КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6290/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Київ

Справа № 761/19427/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року, постановлену у складі судді Осаулова А.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каукасус Авто Імпорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Каукасус Авто Імпорт» США про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року відмовлено в прийнятті та повернуто позивачу ОСОБА_1 заяву про зміну предмету позовних вимог від 27.09.2021 року.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що позивач подав заяву про зміну предмету позову, доповнивши позовну заяву лише новими обставинами при збереженні в ній первісних обставин та змінив посилання на норми матеріального та процесуального права, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17, є лише допустимою зміною предмету спору без змін підстав позову і повинно бути враховано і застосовано судом першої інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті заяви позивача про зміну предмету позову, ухвалою від 13 жовтня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що при поданні заяви про зміну предмету позову позивач одночасно змінює і предмет, і підставу позову, що суперечить нормам ч.ч. 2, 3 ст.49 ЦПК України. З урахуванням викладеного, зазначена заява про зміну предмету позовних вимог від 27.09.2021 року є заявою про зміну предмету і підстав позову одночасно, а тому підлягає поверненню позивачу для подання до суду в загальному порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Цивільно-процесуальним Кодексом України передбачено право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо не допускається. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, ст. 16 Цивільного кодексу України), з яким позивач звертається до суду. Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Зазначене розуміння елементів позову закріплюється у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 7.42, п.7.43 Висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20, у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі 234/11607/20.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Каукасус Авто Імпорт», в якому просив зобов`язати відповідача виконати зобов`язання з доставки позивачу автомобіля Volkswagen Jetta, 2017 року випуску, з VIN кодом НОМЕР_1 на територію України(морський торгівельний порт Одеса/зона митного контролю) в натурі, згідно з п. 1.2.2 - 1.2.3 договору, посилаючись на норми матеріального права щодо виконання зобов`язання, передбаченого ст. ст. 509, 510, 520, 525, 530, 610, 614, 615, 618, 620, 622 ЦК України та на умови договору про надання послуг.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року було відкрито загальне позовне провадження та призначене по справі підготовче засідання на 27 вересня 2021 року.

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду заявою про зміну предмету позову, в якій просив стягнути з відповідача ТОВ «Каукасус Авто Імпорт» завдані збитки в розмірі 6893,86 доларів США, посилаючись на те, що відповідач ввів в оману позивача шляхом укладення договору про надання інформаційно-консультативних послуг з метою отримання незаконного прибутку, оскільки незаконно відчужив оплачений позивачем автомобіль на користь третьої особи, у зв`язку з чим позивач втратив інтерес до відремонтованого автомобіля, а тому просив відшкодувати завдані збитки на підставі ч.2 ст.230 ЦК України у подвійному розмірі, на суму 6893,86 доларів США.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши заявлені вимоги позивача, апеляційним судом встановлено, що подавши заяву про зміну предмету позову, позивачем одночасно змінено предмет та підстави позову, що суперечить нормам ч.ч.2,3 ст.49 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не лише змінено предмет позовних вимог, а і його підстави, оскільки в заяві про зміну предмету позову викладені нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач подав заяву про зміну предмету позову, доповнивши позовну заяву лише новими обставинами при збереженні в ній первісних обставин та змінив посилання на норми матеріального та процесуального права, колегія суддів відхиляє, оскільки звертаючись з цією заявою позивач визначає нові правові підстави позовних вимог - укладення договору про надання послуг від 20.01.2020 року під дією омани, тоді як позовній заяві позивачем визначені правові підстави позову як необхідність виконання умов цього договору про надання послуг від 20.01.2020 року.

Отже, в заяві позивача про зміну предмету позову зазначена одночасно як інша матеріально-правова вимога : замість «зобов`язати відповідача виконати зобов`язання з доставки позивачу автомобіля Volkswagen Jetta, 2017 року випуску, в натурі» на «відшкодувати завдані збитки на підставі ч.2 ст.230 ЦК України у подвійному розмірі, на суму 6893,86 доларів США» ; так і одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову.

Так, підставою позову у позовній заяві зазначено необхідність виконання зобов`язання в натурі, згідно з п. 1.2.2 - 1.2.3 договору, тоді як у заяві про зміну предмету позову зазначено, що відповідач ввів в оману позивача шляхом укладення договору про надання інформаційно-консультативних послуг з метою отримання незаконного прибутку, оскільки незаконно відчужив оплачений позивачем автомобіль на користь третьої особи, у зв`язку з чим позивач втратив інтерес до відремонтованого автомобіля, а тому просив відшкодувати завдані збитки на підставі ч.2 ст.230 ЦК України у подвійному розмірі, що в сукупності дають право позивачу на звернення до суду з новими позовними вимогами в загальному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у заяві від 27 вересня 2021 року фактично змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, та не допускається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.