ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/969/17Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/359/24 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

28 червня 2024 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представника Микулинецької селищної ради адвоката Ярмуся В.Д., представника ПП Гарт Плюс - адвоката Авдєєнка В.В., представника Тернопільської ОВА Цвігун Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року, ухвалене суддею Малярчуком В.В. у цивільній справі №606/969/17 за позовом приватного підприємства "Гарт Плюс" до Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку,,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач ПП «Гарт Плюс» звернулося до суду із позовною заявою до Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку розміром 1,1276 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області.

В обґрунтуванні позовних вимог вказано, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.05 року, укладеного між ПАП Надзбруччя та ПП «Гарт Плюс» останнє набуло право власності на нежитлову будову (цех по виготовленню скла), яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

28.12.2005 року за позивачем у встановленому законом порядку було зареєстровано право власності на зазначений обєкт нерухомого майна.

На час укладення зазначеного договору купівлі-продажу придбаний позивачем обєкт нерухомості був розташований на земельній ділянці, право власності на яку належало ПАП «Надзбруччя» на підставі державного акту серії ТР №33, як правонаступнику колгоспу «Надзбруччя», що було встановлено рішенням Теребовлянського районного суду від 04.1 1.2010 року по справі №.2-767/2010.

ПАП Надзбруччя як юридична особа припинило свою діяльність 13.05.2013 року. ОСОБА_1 був власником зазначеного підприємства.

Розпорядженням голови Теребовлянської РДА №7 від 06.01.05 року земельна ділянка, на якій розташована вказана вище нежитлова будівля, була незаконно передана до земель запасу.

Однак, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.03.16 року по справі № 921/1171/15-г/4 зазначене розпорядження було визнано незаконним в частині передачі до земель запасу земельної ділянки площею 1.1276 га, на якій розташований об`єкт нерухомості позивача.

Станом на час подання позову право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за державою в особі Тернопільської ОДА.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано за приватним підприємством "Гарт Плюс" право власності на земельну ділянку площею 1,1276 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 25055400:01:001:1521, що знаходиться на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 2 червня 2021 року апеляційну скаргу Тернопільської ОДА залишено бе задоволення.

Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року залишено без змін.

У квітні 2024 року апеляційну скаргу на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року подала Микулинецька селищна рада, яка не брала участі у розгляді справи.

В апеляційній скарзі Микулинецька селищна рада вказує, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року вирішено питання про її права та обов`язки, оскільки спірна земельна ділянка розташована на території Микулинецької селищної ради та сплата податків за користування нею сплачується до місцевого бюджету. Микулинецька селищна рада не приймала будь-яких рішень з приводу передачі ПП Гарт Плюс спірної земельної ділянки, останнє не зверталось до скаржника про передачу у власність земельної ділянки. Вказує, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ПП Гарт Плюс придбало лише нежитлове приміщення, тоді як земельну ділянку не було придбано останнім, тому до останнього перейшло право користування даною земельною ділянкою, а не право власності на неї. Крім цього, спірні відносини вирішені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 1 березня 2016 року, ухваленим у справі №921/1171/15-г, тому суд повинен був закрити провадження у даній справі.

У відзиві Тернопільська обласна військова адміністрація просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2020 року скасувати. Вказує, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 23 грудня 2005 року не була передбачена колективна форма власності, тому спірна земельна ділянка не могла бути відчужена ПАП Надзбруччя.

ПП Гарт Плюс подало клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, яке обґрунтовано тим, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувалось питання про права, свободи та інтереси та (або) обов`язки Микулинецької селищної ради. Та обставина, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Микулинецької селищної ради не свідчить про ухвалення судом рішення про ро права, свободи та інтереси та (або) обов`язки скаржника.

Заслухавши пояснення представника Микулинецької селищної ради адвоката Ярмуся В.Д,, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ПП Гарт Плюс - адвоката Авдєєнка В.В., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просить закрити апеляційне провадження, представника Тернопільської ОВА Цвігуна Т.П., який підтримав доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18 (провадження № 61-16835св21).

Отже, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Якщо у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, апеляційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, Микулинецька селищна рада вказує, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2020 року, судом вирішено питання про її права та обов`язки, оскільки даним рішенням визнано право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Микулинецької селищної ради, та сплата податків за користування нею сплачується до місцевого бюджету.

Разом з тим, у мотивувальній та резолютивній частинах рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2020 року не містяться висновки суду про права, обов`язки та інтереси Микулинецької селищної ради.

Микулинецькою селищною радою не зазначено, яким чином ухвалене судом рішення впливає на її права та обов`язки чи завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для неї наслідках.

Доводи, викладені у відзиві Тернопільської обласної військової адміністрації, колегія суддів оцінює критично, так як Тернопільська ОДА була стороною у справі, подавала апеляційну скаргу, яка уже була вирішена апеляційним судом у 2021 році.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2020 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Микулинецької селищної ради не вирішувалися, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року, ухвалене суддею Малярчуком В.В. у цивільній справі №606/969/17 за позовом приватного підприємства "Гарт Плюс" до Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 1 липня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.