Справа № 165/3505/22 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/610/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування майном шляхом вселення та встановлення порядку користування нерухомим майном, за апеляційними скаргами відповідачки ОСОБА_1 , поданими від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 квітня 2024 року та додаткове рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона та її сестра ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.07.1995 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори, являються співвласниками у рівних частках житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 .

Житловий будинок загальною площею 77,5 кв.м (45,4 кв.м житлової площі, 32,1 кв.м допоміжної площі) складається з наступних приміщень: коридор 1-1 площею 5,2 кв.м, коридор 1-2 площею 5,0 кв.м, кімната 1-3 площею 10,2 кв.м, кімната 1-4 площею 9,4 кв.м, веранда 1-5 площею 3,8 кв.м, кімната 1-6 площею 14,1 кв.м, кімната 1-7 площею 11,7 кв.м, санвузол 1-8 площею 3,1 кв.м, коридор 1-9 площею 2,9 кв.м, кухня 1-10 площею 12,1 кв.м.

У склад домогосподарства також входять: прибудови а, а1, а2, хлів Б-1, гараж В-1, гараж Г-1, вбиральня Д, льох Ж, огорожа №1.

Вона не має доступу до житлового будинку та позбавлена можливості користуватися своєю власністю, оскільки відповідачка відмовляється добровільно пускати її у будинок. Також відмовляється визначити порядок користування жилими кімнатами і підсобними приміщеннями.

Не бажає провести реальний розподіл будинку, про що був спір у суді.

Відповідачка своїми діями створює їй перешкоди у користуванні власністю.

Ураховуючи наведене, просила:

- зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення у будинок.

- встановити наступний порядок користування нерухомим майном:

- виділити у користування співвласника ОСОБА_3 житлову кімнату 1-6 площею 14,1 кв.м; житлову кімнату 1-7 площею 11,7 кв.м та господарські споруди: хлів Б-1, гараж Г-1, льох Ж;

- виділити у користування співвласника ОСОБА_1 житлову кімнату 1-3 площею 10,2 кв.м; житлову кімнату 1-4 площею 9,4 кв.м та господарську споруду гараж Б-1;

- залишити у спільному користуванні співвласників: коридор 1-1 площею 5,2 кв.м, коридор 1-2 площею 5,0 кв.м; веранду 1-5 площею 3,8 кв.м; санвузол 1-8 площею 3,1 кв.м; коридор 1-9 площею 2,9 кв.м; кухню 1-10 площею 12,1 кв.м; вбиральню Д.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 09 квітня 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 у цей житловий будинок.

Визначено порядок користування приміщеннями у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 :

- виділено у користування співвласника ОСОБА_3 житлову кімнату 1-6 площею 14,1 кв.м; житлову кімнату 1-7 площею 11,7 кв.м та господарські споруди: хлів Б-1, гараж В-1, льох Ж;

- виділено у користування співвласника ОСОБА_1 житлову кімнату 1-3 площею 10,2 кв.м; житлову кімнату 1-4 площею 9,4 кв.м та господарську споруду гараж Б-1;

- залишено у спільному загальному користуванні співвласників: коридор 1-1 площею 5,2 кв.м, коридор 1-2 площею 5,0 кв.м; веранду 1-5 площею 3,8 кв.м; санвузол 1-8 площею 3,1 кв.м; коридор 1-9 площею 2,9 кв.м; кухню 1-10 площею 12,1 кв.м; вбиральню Д.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 992 грн 40 коп судового збору і 6 796 грн 08 коп витрат за проведення експертизи.

Додатковим рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05 червня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 9 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 від імені відповідачки ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзивах на апеляційні скарги позивачка ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційних скарг та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційні скарги без задоволення.

У судовому засіданні відповідачка та її представник апеляційні скарги підтримали із наведених у них підстав та просять їх задовольнити.

Будучи належним чином повідомлена про день та годину розгляду справи, позивачка у судове засідання не з`явилася і її неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судових рішень, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 382 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що сторони на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.07.1995 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори, являються співвласниками у рівних частках житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 (а.с.7, 12).

Із копії технічного паспорта встановлено, що житловий будинок загальною площею 77,5 кв.м і складається з наступних приміщень: коридор 1-1 площею 5,2 кв.м, коридор 1-2 площею 5,0 кв.м, кімната 1-3 площею 10,2 кв.м, кімната 1-4 площею 9,4 кв.м, веранда 1-5 площею 3,8 кв.м, кімната 1-6 площею 14,1 кв.м, кімната 1-7 площею 11,7 кв.м, санвузол 1-8 площею 3,1 кв.м, коридор 1-9 площею 2,9 кв.м, кухня 1-10 площею 12,1 кв.м.

У склад будинковолодіння також входять: прибудови а, а1, а2, хлів Б-1, гараж В-1, гараж Г-1, вбиральня Д, льох Ж, огорожа №1 (а.с.9-11).

В суді апеляційної інстанції відповідачка підтвердила, що будинком повністю користується лише вона та її сім`я, жодної кімнати позивачка не займає, ключа від дверей будинку не має.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позову в частині зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачці у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами, шляхом її вселення у цей будинок.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що у будинку проживають ще члени сім`ї відповідачки, а позивачка має інше місце проживання відхиляються апеляційним судом, оскільки усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, на позивачку не покладається обов`язок забезпечення місцем проживання членів сім`ї відповідачки за рахунок своєї власності.

Разом із тим, задовольняючи позов в частині вимог про визначення порядку користування приміщеннями у житловому будинку та господарськими будівлями і спорудами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для такого задоволення, без належного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів.

Із технічного паспорта на будинок встановлено, що його планування не дає можливості виділити у користування кожному співвласнику окремі приміщення кімнат, так як такі не мають окремих виходів до загальних приміщень. Вихід до загальних приміщень лише з кімнати 1-3 площею 10,2 кв.м, яка є прохідною.

Спір про виділення у користування приміщень житлового будинку має вирішуватися з урахуванням розташування уже існуючих приміщень, без застосування можливості будь-яких перепланувань.

Ураховуючи наведене, а також беручи до уваги планування спірного житлового будинку, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про встановлення порядку користування нерухомим майном, у зв`язку із чим у цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно, без будь-якого обґрунтування виділив у користування лише позивачці господарські споруди хлів Б-1 і льох Ж, а також зазначив про виділення відповідачці гаража Б-1, хоча таке літерне позначення присвоєно хліву.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині встановлення порядку користування нерухомим майном зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, а саме однієї із двох заявлених позовних вимог, понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу необхідно стягнути з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 4 750 грн, у зв`язку із чим додаткове рішення суду необхідно змінити.

Разом із тим, витрати на проведення експертизи, яка призначалася для вирішення позову в частині встановлення порядку користування нерухомим майном, у якому відмовлено, покладаються на позивачку, а тому рішення суду в частині стягнення цих витрат з відповідачки необхідно скасувати.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги відповідачки ОСОБА_1 , подані від її імені представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 квітня 2024 року в частині вимог про встановлення порядку користування нерухомим майном скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування нерухомим майном відмовити.

Рішення суду від 09 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6 796 грн 08 коп витрат за проведення експертизи скасувати.

У решті рішення суду від 09 квітня 2024 року в частині задоволення вимог про вселення і стягнення судового збору залишити без змін.

Додаткове рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 червня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді