Номер провадження 2/754/4057/24
Справа №754/9288/23
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

судді Саламон О.Б.

за участю секретаря судового засідання Рябенка В.О.

представників Ярош Т.О. , Бордаченка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позиції учасників справи.

Позивач ТОВ «Кей-Колект» (з подальшою заміною позивача у справі на правонаступника ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 22.08.2008 між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовою якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 32 000 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредитом у розмірі 15 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 разом із вищезазначеним кредитним договором, 22.08.2008 між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 224947, яка згідно умов договору поруки зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_3 , зокрема за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладення договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договору поруки № 224947. У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту № 0 щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва щодо примусового стягнення заборгованості. 05 липня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва була розглянута справа 2603/2853/12 та ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 387 572,90 грн. 29.09.2023 між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Доступні Фінанси» укладено договір відступлення права вимоги №733165/733166. Того ж дня між ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Цедент передає (відступає) Цесіонарію, а ОСОБА_6 набуває належні ОСОБА_7 права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 24-9j5/09-2006И 0) від 21.09.2006 та Договором про надання споживчого кредиту № від 22.08.2008, укладені між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого стало ТОВ «Кей-Колект», правонаступником якого, в свою чергу стало ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_3 . У зв`язку з невиконанням зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні витрати за прострочення зобов`язання та 3 % річних.

Від адвоката Бордаченка О.В., який діє в інтересах ОСОБА_8 , 21.05.2024 надійшла заява про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення, призначення справи до розгляду з посиланнями на те, що шлюб між відповідачами було розірвано у 2008 році, а у 2009 році ОСОБА_5 у зв`язку з новим одруженням змінила прізвище на « ОСОБА_9 », тому остання не отримувала і не могла отримати поштові відправлення із суду на прізвище « ОСОБА_10 ». Окрім того, задля збереження життя та здоров`я себе та малолітніх дітей через воєнну агресію виїхала за кордон, тому не могла ні з`явитись, ні подати відзив. Зокрема позивач навмисно ввів суд в оману, надавши суду недостовірні докази, що зумовило прийняття неправильного рішення по суті спору. Первинних документів чи доказів на підтвердження існування боргу, розміру, порушення відповідачами зобов`язань тощо позивачем не надано. В основу висновків покладено преюдиційний доказ - заочне рішення від 05.07.2012, тому задоволено позовні вимоги. Крім того, ТОВ «Кей колект» знало про скасування заочного рішення, однак умисно надали недостовірні докази. Також відповідач позбавлена була можливості заявити клопотання про пропуск строків позовної давності та про припинення поруки на підставі ст. 599 ЦК України.

Крім того, скориставшись правом подачі відзиву, представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Бордаченко О.В. подав відзив, в якому просить застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустив загальний трьохрічний строк позовної давності, жодних заяв про його поновлення позивачем не подано, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, сторона відповідача-2 заперечує проти безпідставних позовних вимог позивача до відповідачів, оскільки, матеріали справи № 754/9288/23 не містять будь-яких належних доказів на підтвердження виникнення заборгованості та її розміру у позичальника та поручителя за Кредитним договором від 22.08.2008. Разом з тим, саме на позивача покладається обов`язок надати суду всі докази, що підтверджують його позовні вимоги, одночасно із позовною заявою. Єдиний доказ, що був поданий до суду позивачем із позовною заявою на підтвердження своїх вимог, - це заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2012 року, яке було скасоване ще 04.04.2013. Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідачів у даній справі про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нараховані на суму заборгованості, існування якої та її розмір позивачем не доведено, є вкрай безпідставними та голослівними. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову позивача до відповідачів у повному обсязі за безпідставністю.

07 серпня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Ярош Т.О. подано заяву про зміну предмету позову, яка мотивована тим, що з заяви про скасування заочного рішення та відзиву позивачу стало відомо про скасування заочного рішення Деснянського районного суду про стягнення основної заборгованості за кредитним договором, яке в подальшому було підставою для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат заочним рішенням Деснянського суду 05.03.2024. Однак як стало відомо, після скасування заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2012 у справі № 2603/2853/12 (щодо основної заборгованості) ухвалою того ж суду від 28.10.2013 позовну заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишено без розгляду на підставі ч. 1 ст. 169 ЦПК України з причин повторної неявки позивача. Отже рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2012 у справі № 2603/2853/12, яке було підставою для звернення із даним позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано, розгляд справи завершено постановленням ухвали про залишення позову без розгляду з причин повторної неявки позивача у судове засідання. При цьому, прохальна частина вимог заяви про зміну предмету позову містить вимоги щодо стягнення лише з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості: за кредитним Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.08.2008 у розмірі 48 537,62 дол. США (що за курсом НБУ станом на 21.09.2023 становило 1 725 555,95 грн.); 3 % річних у розмірі 85 663,21 грн.; нарахованих інфляційних втрат у розмірі 285 337,93 грн.

Процесуальні дії та рішення суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 вказана цивільна справа розприділена судді ОСОБА_11.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2023 відкрито провадження у вказаній справі.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2023 цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_11 з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2023 прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2023 постановлено замінити сторону позивача - ТОВ «Кей-Колект» на ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати та 3 % річних в сумі 225 580,36 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року по справі за № 754/9288/23 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року по справі № 754/9288/23, - скасовано.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року по справі за № 754/9288/23 відмовлено у прийнятті заяви (вх. № 35268 від 07.08.2024) представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ярош Тетяни Олександрівни про зміну предмету позову. Мотивовано тим, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. В даному спорі стягнення основної заборгованості є основною вимогою, з якої походять вимоги щодо стягнення додаткових вимог - 3 % річних та інфляційні витрати. Саме основну вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитом, з якої змінюються і додаткові вимоги повністю в сумах, просить позивач змінити як предмет позову (а саме доповнити, оскільки раніше вимоги щодо стягнення основної заборгованості не було). Можливість об`єднання декількох позовних вимог шляхом подання заяви про зміни, доповнення чи уточнення позовних вимог шляхом подання заяви про зміни, доповнення чи уточнення позовних вимог до вже поданого позову процесуальним законодавством не передбачено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ярош Т.О. підтримала вимоги позову в частині стягнення боргу, посилаючись на викладене у позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Бордаченко О.В. просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю та за строками позовнрї давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Як встановлено судом, 22.08.2008 між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовою якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти, в іноземній валюті в сумі 32 000 дол. США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 15 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 разом із вищезазначеним кредитним договором, 22.08.2008 між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 224947, яка згідно умов договору поруки зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_3 , зокрема за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладення договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по віднношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договору поруки № 224947.

У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту № 0, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва щодо примусового стягнення заборгованості.

05.07.2012 Деснянським районним судом м. Києва була розглянута справа № 2603/2853/12 та ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 387 572,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Буші Н.Д. від 04.04.2013 заочне рішення суду від 05.07.2012 по цивільній справі за позовом ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - скасовано.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Буші Н.Д. від 28.10.2013 позовну заяву ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29.09.2023 між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Доступні Фінанси» укладено договір відступлення права вимоги № 733165/733166.

29.09.2023 між ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Цедент передає (відступає) Цесіонарію, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 24-9j5/09-2006И 0) від 21.09.2006 та Договором про надання споживчого кредиту № від 22.08.2008, укладені між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого стало ТОВ «Кей-Колект», правонаступником якого, в свою чергу стало ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_3 .

За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 № 6-2759цс15 при розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язанням слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Так, матеріали справи № 754/9288/23 не містять будь-яких належних доказів на підтвердження виникнення заборгованості та її розміру у позичальника та поручителя за Кредитним договором від 22.08.2008.

Разом з тим, саме на позивача покладається обов`язок надати суду всі докази, що підтверджують його позовні вимоги, одночасно із позовною заявою (ст.ст. 81,177 ЦПК України).

Єдиний доказ, що був поданий до суду позивачем із позовною заявою на підтвердження своїх вимог, - це заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2012, яке було скасоване ще 04.04.2013.

Крім того, позивач просить суд солідарно стягнути із позичальника та поручителя нараховані 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу за Кредитним договором від 22.08.2008. Позовні вимоги позивача до поручителя ґрунтуються на Договорі поруки від 22.08.2008, за яким поручитель поручилась за належне виконання позичальником умов Кредитного договору.

Однак, порука за Договором поруки від 22.08.2008 припинилась ще до звернення позивача з даним позовом до суду.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, що діяла станом на 2012 - 2018 роки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Із умов Договору поруки від 22.08.2008 вбачається, що строк поруки цим договором не встановлений.

Судова практика з даного питання є усталеною і зводиться до того, що строки визначаються роками, місяцями, днями, годинами (ст.252 ЦК України). За відсутності у договорі поруки строку дії поруки (у т.ч. якщо вказано, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань чи містить подібні формулювання), кредитор повинен пред`явити позов до поручителя протягом 6 місяців з дати настання строку виконання основного зобов`язання, інакше порука припиняється згідно імперативних вимог Закону (ч.4 ст.559 ЦК України). Вказані у ст. 559 ЦК України 6 місячний строк є преклюзивним і не є строком позовної давності, а словосполучення «пред`явити вимогу» означає саме подати позов до поручителя. Після пред`явлення кредитором вимоги до позичальника на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове повернення всієї суми боргу, строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором є таким, що настав і позичальник повинен виконати свої кредитні зобов`язання, повернувши всю суму кредиту та нараховані відсотки. Після пред`явлення такої вимоги нарахування відсотків за Кредитним договором припиняється, а кредитодавець має право просити суд стягнути лише суму боргу з урахуванням ст. 625 ЦК України.

Зазначені висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14від 21 січня 2015 р. у справі N 6-190цс14, від 10 вересня 2014 р. у справі N 6-32цс14, від 27 січня 2016 року у справі N 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16; від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16; постанові КЦС ВС від 21 березня 2018 року по еправі №2-1283/11 (провадження № 61-5541св18); постановах ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18); та ін.

З матеріалів справи, вбачається, що відповідач-2 надав суду докази того, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором щонайменще 10.04.2012, коли заявив вимоги до позичальника та поручителя на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України достроково повернути всю суму кредиту та нараховані проценти.

Позовна заява кредитора була залишена судом без розгляду ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.10.2013.

У п.6.1.2 Кредитного договору передбачено, що кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 цього Договору, та вимагати під Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

В п. 6.2 Кредитного договору також встановлено, що терміни дострокового повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків вважаються такими, що настали, із 41 дня направлення вимоги Позичальнику, незалежно від її фактичного отримання.

Таким чином, перебіг строку позовної давності за вимогами кредитора до позичальника за Кредитним договором розпочався щонайпізніше 21.05.2012 (10.04.2012 + 41 днів згідно із п. 6.2 Кредитного договору) і сплив через три роки, тобто 21.05.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі №754/9288/23 до позичальника та поручителя про стягнення 3% річних та інфляційних втрат 11.07.2023, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому, відповідно до наведеної вище ст.266 ЦК України строки позовної давності спливли як щодо основної вимоги, так і щодо додаткових, похідних вимог кредитора.

Вимоги стягнути 3 % річних та інфляційні втрати є похідними вимогами у розумінні ст. 266 ЦК України. У разі пропуску строку давності за основною вимогою звернення з позовом про стягнення 3 % відсотків річних та інфляційних втрат за ст.625 ЦК України є неможливим.

Також суд звертає увагу на принцип дотримання балансу інтересів позичальника та позикодавця.

У цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ввів суд в оману, надавши суду недостовірні докази, що зумовило прийняття неправильного рішення по суті спору.

Первинних документів чи доказів на підтвердження існування боргу, розміру, порушення відповідачами зобов`язань, позивачем не надано.

В основу висновків покладено преюдиційний доказ - заочне рішення від 05.07.2012, тому задоволено позовні вимоги.

Крім того, ТОВ «Кей колект» знало про скасування заочного рішення відповідно до ухвали суду від 04.04.2013, однак умисно надали недостовірні докази.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, як матеріали справи №754/9288/23 не містять будь-яких належних доказів на підтвердження виникнення заборгованості та її розміру у відповідачів за Кредитним договором від 22.08.2008 року, тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.15,16, 526, 599, 611, 625,1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Повний текст рішення виготовлено 20.09.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б.