16.09.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі
Головуючої судді Воробйової Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Опанасюк В.А.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_2
про ухвалення додаткового рішення
по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 , яка діє від власного імені та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська дистрибуційна компанія",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:
- Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО",
про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
Позивачі звернулись до суду з позовною заявою, у якій просили: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська дистрибуційна компанія» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська дистрибуційна компанія» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.
У судовому засіданні 02.08.2024 представник позивача ОСОБА_2 вказав, що докази понесення судових витрат будуть надані у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Рішенням суду від 02.08.2024 позов ОСОБА_3 , яка діє від власного імені та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська дистрибуційна компанія", про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська дистрибуційна компанія" на користь ОСОБА_3 200000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська дистрибуційна компанія" на користь ОСОБА_4 500000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Однак, суд у рішенні від 02.08.2024 не вирішив питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу.

06.08.2024 від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

30.08.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому представник відповідача заперечує проти задоволення зави, вважає її необґрунтованою та безпідставною. Вказує, що адвокат не виконував роботи, які вказані в описі наданих послуг, такі дії виконувались ним в рамках кримінального провадження. У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що ніяких коштів адвокату не сплачувала. Вважає, що квитанція до прибуткового косого ордеру №14 від 06.06.2024 є недостовірною, оскільки позивач проживає у іншому місті та не могла внести готівку в касу адвоката. У задоволенні заяви просив відмовити.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про розгляд зави повідомлені належним чином, у заяві про ухвалення судового рішення ОСОБА_2 судове засідання просить проводити без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував з підстав, викладених у відзиві на заяву.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до приписів ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання, в якому вирішується питання про ухвалення додаткового рішення, осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Нормами статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

11.06.2021 між адвокатом Ільківим М.М. та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги, пунктом 1.2 якого, зокрема, передбачено, що адвокат здійснює представництво інтересів клієнта по відношенню до всіх суб`єктів, дій метою яких є встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 30.03.2021, а також її наслідків, пред`явлення цивільно-правових претензій, які з цього випливають, та отримання відшкодування моральної та матеріальної шкоди від учасників ДТП. Відповідно до п. 5 договору, за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 договору, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному в додатку до цього договору (а.с. 33-35).

Відповідно до детального опису наданих послуг, адвокатом надано послуги: вивчення матеріалів справи та формування правої позиції тривалістю 2 години вартістю 2 000,00 грн; підготовка та написання позовної заяви тривалістю 2 години вартістю 2 000,00 грн; підготовка та написання інших процесуальних документів тривалістю 2 години вартістю 2 000,00 грн; участь у судових засіданнях незалежно від кількості часу вартістю 4 000,00 грн (а.с. 177 зворот -178).

Обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих послуг підтверджується матеріалами справи.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №14 від 06.06.2024, ОСОБА_3 сплатила адвокату Ільківу М.М. 10 000,00 грн за договором від 11.06.2021 (а.с. 179).

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що роботи, які вказані у детальному описі наданих послуг, були виконані представником позивача в рамках кримінального провадження, а не у даній справі, оскільки вирок у частині вирішення цивільного позову скасований судом апеляційної інстанції та позовна заява розглядається у цій справі, питання розподілу витрат позивача на правову допомогу в рамках кримінального провадження вирішено не було.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу до суду не надійшло.

З огляду на часткове задоволення позову, оскільки позивачем понесено судові витрати на оплату професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами, та відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що вимога представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, та стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 142, 270, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська дистрибуційна компанія" на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , від імені якої як законний представник діє ОСОБА_3 .

Відповідач:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська дистрибуційна компанія" (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, )

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

- ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 );

- Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м.Київ, вул.Казимира Малевича, буд. 31, ).

Суддя Т.А. Воробйова