Справа № 553/1266/23
Провадження № 2/553/208/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.01.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Микуці К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності,визнання права власності на частку нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру ,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,визнати за нею право власності на частку вказаної квартири ,як на частку у спільній сумісній власності подружжя,визнати за відповідачем право власності на частку вказаної кватири,як на частку у спільній сумісній власності подружжя.

Позов мотивовано наступним.

27.09.2008 сторони уклали шлюб , від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.05.2014 шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Полтави,при цьому питання поділу спільно нажитого майна не вирішувалось

Однак,в кінці 2022 відповідачем було подано заяву до Ленінського районного суду м.Полтави з вимогою про визнання нерухомого майна ,а саме: квартири ,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,його особистою приватною власністю.Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем 04.04.2011,тобто у період перебування у шлюбі.Відтак, позивач звертається з цим позовом до суду ,оскільки право власності за відповідачем на зазначену квартиру було зареєстровано в період перебування в шлюбі, а тому вона має право на частку у спільному майні подружжя

Від відповідача надійшов відзив на позов в якому він зазначив наступне.

11.01.2006 між ним та ВАТ «Полтавтрансбуд» укладено договір № 117 про інвестування в будівництво житла,яким визначені його обов`язки як інвестора щодо оплати будівництва квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ВАТ «Полтаватрансбуд» в розмірі 15 % від загальної суми інвестицій, а саме: 30888 грн.; здійснення наступних перерахувань коштів до 10 числа місяця ,що йде за місяцем ,за який здійснюється оплата , в розмірі 17503 грн.

Згідно п.2.3.1.Договору ,квартира передається тільки після повного розрахунку.

Факт передачі квартири підтверджується Актом приймання-передачі в 212-квартирному житловому будинку,складеним 15.02.2008 між відповідачем та ВАТ «Полтавтрансбуд».

Відповідно даного Акту відповідач прийняв двокімнатну квартиру ,вартість переданого майна становила 219600 грн. Тобто, придбання спірної квартири було здійснено за його особисті кошти. Під час шлюбу відповідач здійснив державну реєстрацію права власності спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.02.2011, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради.Просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу.

В судове засідання представник позивача не з`явилася ,надала заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримала.

В судовому засіданні 08.11.2023 представник позивача надавала пояснення, аналогічні по суті позову.Наполягала на тому,що право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем під час шлюбу сторін,а тому квартира є сумісною спільною власністю подружжя і позивач ,відповідно, має право на частку.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову з підстав ,зазначених у відзиві. Наполягала на тому,що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача,оскільки придбана до шлюбу за його особисті кошти .

Такі кошти він мав,оскільки 26.02.2007 продав квартиру ,яка належала йому на праві. власності ,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за 217150 грн.

Заслухавши пояснення сторін , всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дішов наступного.

Судом встановлено, що 11.01.2006 було укладено договір № 117 про інвестування в будівництво житла між ВАТ «Полтавтрансбуд» та ОСОБА_3 , предметом якого є інвестування будівництва квартири АДРЕСА_3 під власне житло.Загальний обсяг інвестицій по договору визначений у сумі 205920 грн.

Відповідно до п.2.3.1. Договору,в 10-денний термін після введення будинку в експлуатацію передати інвестору 57.2 м.2 загальної площі ,при умові здійснення останнім кінцевих розрахунків.

Пунктом 2.3.4 встановлено завершення будівельних робіт до 31.12.2007.

Згідно договору купівлі-продажу від 26.02.2007 , ОСОБА_3 продав належну йому на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за 217150 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі в 212-квартирному житловому будинку по АДРЕСА_4 від 15.02.2008 , ВАТ «Полтавтрансбуд»(Виконавець) передав ОСОБА_3 (Інвестору),а останній прийняв двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Вартість переданого майна становила 219600 грн.

27.09.2008 між сторонами укладено шлюб ,який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 21.05.2014.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради № 646 від 26.10.2010 вирішено оформити в цілому право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 приватному підприємству ПБТІ« Інвентаризатор» підготувати та оформити свідоцтво про право приватної власності і провести реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 (а.с.48).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 04.04.2011 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 ,виданого 11.02.2011 виконавчим комітетом Полтавської міської ради .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі

№ 522/3999/23 та узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження

№ 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Суд бере до уваги вищезазначений договір купівлі-продажу від 26.02.2007, відповідно до якого відповідач продав квартиру АДРЕСА_6 ,яка належала йому на праві власності за 217150,00 грн.

Отже,з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була оплачена відповідачем та передана йому у власність 15.02.2008 ,тобто до реєстрацї шлюбу з позивачем .

Таким чином,доводи представника відповідача про те,що відповідач мав особисті кошти і до шлюбу з позивачем оплатив вартість спірної квартири та прийняв її у власність підтверджені в судовому засіданні належними доказами.

З урахуванням наведеного ,суд дійшов висновку ,що позивачем не надано доказів та належного правового обгрунтування того, що квартира АДРЕСА_3 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу , суд зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п.2 ч.2 , ч.8 ст.141 ЦПК України,інші судові витрати ,пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі відмови в позові на позивача; розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Суд зазначає,що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід прийняти до уваги висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Представник відповідача надала суду договір про надання правової допомоги від 13.06.2023 , розрахунок(детальний опис робіт(наданих послуг) ,виконаних адвокатом, що підлягає сплаті .

Таким чином, при оцінці наданих представником відповідача доказів на підтвердження витрат,які поніс відповідач , суд застосовує ряд критеріїв :дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність та факти на підтвердження таких критеріїв :складність справи, значення справи для сторін .Суд також враховує,що в задоволенні позову відмовлено ,а тому вважає,що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Керуючись ст.ст.19,264,265,268, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності,визнання права власності на частку нерухомого майна відмовити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 6000(шість тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 ,РНОКПП НОМЕР_3 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 23.01.2024.

Суддя: В.В.Москаленко.