Справа № 161/3047/23 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/391/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , поданою від його імені представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником 9/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6 ..

Ще за життя батька ухвалою суду від 16.10.2018 у справі № 161/6612/17 було затверджено мирову угоду, укладену між співвласниками будинковолодіння, згідно з якою було визначено, що ОСОБА_6 на праві власності належить частина господарської будівлі сараю-літньої кухні Б-1 та частина сараю б1 згідно схеми поділу господарської будівлі, яка є додатком № 1 до мирової угоди, а саме:

- приміщення Б-1/2 площа основи 13,82 кв.м;

- приміщення б1/2 площа основи 5,43 кв.м.

07 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_4 за допомогою відповідачки ОСОБА_5 умисно розібрав і зняв покрівлю з цих господарських приміщень, зрізав крокви та вибив задню і бокову стінки між ними, чим завдав майнової шкоди.

Вчинення таких дій відповідачами досліджено у іншій цивільній справі № 161/7801/20.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 32 від 03.12.2018 пошкодження господарських приміщень утворилося внаслідок механічного впливу.

Ураховуючи неможливість користуватися належним йому майном, із посиланням на ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, просив суд зобов`язати відповідачів відремонтувати пошкоджене майно, а саме: частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову, а саме: зобов`язати відповідачів відремонтувати (відбудувати) пошкоджене майно частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також відшкодувати судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.

Представник відповідачів апеляційну скаргу заперечила і просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, експерта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3 не довів належними і допустимими доказами, що саме діями відповідачів пошкоджено частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для зобов`язання їх відшкодувати шкоду в натурі шляхом ремонту цих будівель.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року у цивільній справі № 161/6612/18 було затверджено мирову угоду та визначено, що ОСОБА_6 на праві власності належить частина господарської будівлі сараю-літньої кухні Б-1 та частина сараю б1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно схеми поділу господарської будівлі, яка є додатком № 1 до мирової угоди, а саме: приміщення Б-1/2 площа основи 13,82 кв.м; приміщення б1/2 площа основи 5,43 кв.м (а.с.13-14).

Після смерті свого батька ОСОБА_6 позивач ОСОБА_3 успадкував право власності на 9/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 23 серпня 2019 року кримінальне провадження за зверненням ОСОБА_6 про пошкодження господарських будівель закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.15-16).

І в позовній заяві, і в апеляційній скарзі позивач, як на доказ винуватості відповідачів, посилається на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 03 грудня 2018 року № 32, який виготовлено експертом ТОВ «Експерт Інвест» Охремчуком О. О. на замовлення ОСОБА_6 , у якому зазначено, що пошкодження частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1 утворилося внаслідок механічного впливу.

Як вбачається із наведеного висновку експертизи (а.с.7-12) експерту на дослідження не ставилося питання встановити причину пошкодження господарських споруд.

Допитаний судом апеляційної інстанції експерт ОСОБА_7 пояснив, що дослідження такої обставини не проводив, а експертний висновок складав саме по тих питаннях, які йому поставив сам замовник. Також не зміг ні підтвердити, ні спростувати, що пошкодження частини господарських споруд могли утворитися не від прямого втручання людини.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий позивачем висновок судової будівельно-технічної експертизи від 03 грудня 2018 року № 32 не є належним, достовірним та допустимим доказом вини відповідачів.

Згідно з вимогами позовної заяви позивач просив суд зобов`язати відповідачів відремонтувати пошкоджене майно, а саме: частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1 (а.с.2-5), тобто обрав спосіб захисту, передбачений ч. 4 ст. 22 та ст. 1192 ЦК України.

Протягом усього розгляду справи представник відповідачів посилалася на те, що сарай завалився внаслідок ветхості, у результаті чого його покрівля провалилася всередину.

Із наданого висновку № О-55 судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2017, складеного при розгляді іншої справи, експертом описано характеристики конструктивних елементів будівель і споруд та зазначено, що спірні приміщення побудовано у 1960 році, їх середньозважений фізичний знос визначено у 55% та 60% і їх технічний стан незадовільний (а.с.48-63).

Ураховуючи наведене, судом першої інстанції вірно не взято до уваги показання свідків, оскільки жоден з них не був свідком саме події та причини, з якої відбулося пошкодження спірного майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вина відповідача уже встановлена судом при попередньому розгляді справи, судове рішення у якій скасовано лише з причин не залучення належного відповідача і судом апеляційної інстанції не спростовувався факт наявності вини в діях ОСОБА_4 відхиляються апеляційним судом, оскільки наведене спростовується текстом постанови Волинського апеляційного суду від 10.10.2022 у справі № 161/7801/20 (а.с.21-23).

Так, цією постановою рішення суду першої інстанції скасовано повністю. А в мотивувальній частині зроблено висновок, що у зв`язку з неналежним суб`єктним складом даного спору суд позбавлений можливості надавати правову оцінку доводам позивача щодо наявності або ж відсутності підстав для зобов`язання відповідача ОСОБА_4 відновити пошкоджене майно (а.с.23).

У позовній заяві позивач поставив вимогу зобов`язати відповідачів відремонтувати пошкоджене майно, а саме: частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1.

В апеляційній скарзі позивач уже поставив вимогу зобов`язати відповідачів відремонтувати (відбудувати) пошкоджене майно, а саме: частини сараю-літньої кухні Б-1 та сараю б1.

При цьому, норми процесуального законодавства не дають права суду апеляційної інстанції розглядати вимоги, які не були предметом розгляду суду першої інстанції. У цьому випадку такою новою вимогою позивач поставив зобов`язання відповідачів відбудувати пошкоджене майно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було повідомлено представника позивача про розгляд справи 07.02.2024 відхиляються апеляційним судом, оскільки про розгляд справи 07.02.2024 позивача було повідомлено особисто (а.с.210) і в силу вимог ст. 58 ЦПК України позивачу надано право брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із не зупиненням провадження у справі за заявою позивача відхиляються апеляційним судом, оскільки розгляд справи було призначено на 07.02.2024, а заява від позивача надійшла до суду 09.02.2024, тобто після розгляду справи (а.с.214-216).

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів таких основних елементів цивільного правопорушення з боку відповідачів, як наявність протиправного діяння та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 , подану від його імені представником ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді