У х в а л а

25 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 523/2773/20

Провадження № 61-7000ск24

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року

у справі за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (далі - позивач) до скаржниці про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення і

в с т а н о в и в :

1. 10 травня 2024 року скаржниця подала до Верховного Суду: (1) касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначену постанову й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову; (2) заяву про поновлення строку на касаційне оскарження; (3) клопотання про зупинення виконання оскарженої постанови.

2. За змістом абзацу першого частини першої статті 185 і частини другої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє ухвалу про залишення цієї скарги без руху.

3. Оскільки касаційна скарга не відповідає низці вимог ЦПК України, Верховний Суд вважає, що її слід залишити без руху.

(1) Щодо строку на касаційне оскарження

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

4.1. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

4.2. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

4.3. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними (частина перша статті 127 ЦПК України).

4.4. За змістом пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується. До касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності (пункт 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України).

4.5. 22 лютого 2024 року апеляційний суд проголосив лише вступну та резолютивну частини постанови, а повне судове рішення склав 8 березня 2024 року. Скаржниця оскаржила цю постанову до Верховного Суду 10 травня 2024 року. Тобто пропустила передбачений частиною першою статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження, який обчислюється з дня складення повного судового рішення (останнім днем такого строку був понеділок 8 квітня 2024 року). Скаржниця просить поновити строк на касаційне оскарження, однак належне обґрунтування поважності причин пропуску цього строку не навела. Мотивувала відповідну заяву так:

- скаржниця не отримала копію оскарженої постанови, тому була позбавлена можливості вчасно подати касаційну скаргу; у матеріалах справи відсутні відомості про вручення вказаного судового рішення;

- у розгляді справи скаржниця брала участь як особисто, так і через представників. Питанням щодо стану розгляду справи поцікавилася 10 травня 2024 року - після того, як їй 8 травня 2024 року зателефонував співробітник поліції щодо заяви позивача. На підтвердження цих фактів надала: знімок екрана телефону з відомостями про дзвінок від 8 травня 2024 року та з копією листа позивача; копію заяви про видачу постанови суду, яку скаржниця 9 травня 2024 року о 23:40 надіслала на електронну адресу Одеського апеляційного суду;

- скаржниця не мала достатньо коштів, щоб оплачувати послуги адвоката та своєчасно реагувати на дотримання процесуальних строків в усіх справах, учасником яких вона була (зокрема, № 523/16792/21);

- скаржниця є пенсіонеркою, має інвалідність ІІ групи (надала копії пенсійного посвідчення та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією), тому через велику кількість судових проваджень фізично не встигала слідкувати за кожним із них;

- апеляційний суд з невідомих причин не повідомив скаржницю у встановленому законом порядку про дату та час розгляду справи, що позбавило її можливості надати доводи та міркування, бути присутньою під час розгляду справи;

- розгляд справи тривав чотири роки;

- засобом зв`язку скаржниці є виключно поштова адреса, тому вона розраховувала, що усі процесуальні документи їй будуть надходити лише засобами поштового зв`язку;

- додатковою підставою порушення строку звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою є воєнний стан в країні.

4.6. За наведеного скаржницею обґрунтування підстави поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду є неповажними.

По-перше, скаржниця не підтвердила те, що апеляційний суд не надіслав їй або її представникові оскаржену постанову чи надіслав, але вони не отримали останню до 10 травня 2024 року (відповідна інформація може бути у матеріалах справи, яких у Верховного Суду немає).

По-друге, скаржниця стверджує, що засобом зв`язку із нею є виключно поштова адреса, проте надала суду докази того, що користується як смартфоном, так і електронною поштою (коли 9 травня 2024 року скаржниця виявила бажання отримати копію постанови апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, то звернулася до цього суду з електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Отже, наявність поштової адреси для зв`язку не була об`єктивною перешкодою для того, щоби за наявності процесуального інтересу у справі скористатися безкоштовними можливостями системи «Електронний суд», Єдиного державного реєстру судових рішень тощо. Оскаржена постанова зареєстрована вЄдиному державному реєстрі судових рішень 13 березня 2024 року, а наступного дня до неї наданий загальний доступ.

По-третє, неприйнятним є аргумент скаржниці про те, що вона пропустила строк на касаційне оскарження, бо не мала достатньо коштів, щоб оплачувати послуги адвоката та своєчасно реагувати на дотримання процесуальних строків в усіх справах, учасником яких вона була. Скаржниця не надала жодних підтверджених відомостей ні про її майновий стан, ні про те, які витрати на правову допомогу вона понесла у період з 22 лютого до 9 травня 2024 року. Крім того, отримання інформації про рух справи та копії судового рішення не вимагає витрат на правову допомогу. Тривалість розгляду справи судами та стан здоров`я скаржниці на цей висновок не впливають.

По-четверте, скаржниця не підтвердила те, що апеляційний суд не повідомив її чи представника про дату та час розгляду справи (відповідна інформація може бути у матеріалах справи, яких у Верховного Суду немає).

По-п`яте, аргумент про воєнний стан як перешкоду для подання касаційної скарги є необґрунтованим, бо відсутні будь-які підтверджені дані про те, що з 22 лютого до 9 травня 2024 року цей стан об`єктивно унеможливлював отримання скаржницею інформації про рух справи та подання заяви про надання копії судового рішення.

4.7. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними (речення перше абзацу першого частини третьої статті 393 ЦПК України).

4.8. З огляду на вказане скаржниця має надати інше обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження та необхідності його поновлення.

(2) Щодо вимог до змісту касаційної скарги

5. За змістом пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі - Закон № 3200-IX) у касаційній скарзі повинні бути зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

5.1. Якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей (частина восьма статті 14 ЦПК України у редакції Закону № 3200-IX).

5.2. Скаржниця у касаційній скарзі всупереч пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України про наявність або відсутність у неї електронного кабінету не зазначила. Від обов`язку зазначити у касаційній скарзі такі відомості не звільнена, бо подала цю скаргу поштою.

6. За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Проте у касаційній скарзі скаржниця такі підстави не конкретизувала.

6.1. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

(1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);

(2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац третій пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

(3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

(4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

6.2. За змістом наведених приписів, особа, яка подає касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову апеляційного суду, має у касаційній скарзі достатньо чітко вказати одну чи більше підстав касаційного оскарження (із зазначених вище чотирьох), а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).

6.3. Скаржниця у касаційній скарзі звернула увагу на низку постанов Верховного Суду, проте не вказала чітко підстави касаційного оскарження, визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

(3) Щодо строку на усунення недоліків касаційної скарги

7. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (речення перше абзацу першого частини другої статті 185 ЦПК України). Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).

7.1. За змістом речення другого абзацу першого частини третьої статті 393 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу після спливу строків, визначених у статті 390 ЦПК України, має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу (абзац другий частини третьої статті 393 ЦПК України).

7.2. Для усунення недоліків, вказаних у цій ухвалі, Верховний Суд встановлює десятиденний строк із дня її вручення скаржниці. У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали Верховний Суд вважатиме касаційну скаргу неподаною та поверне її скаржниці або відмовить у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 185, 260, 261, 390, 392, 393 ЦПК України,

у х в а л и в :

1. Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення.

2. Встановити для усунення недоліків касаційної скарги десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима