Справа № 523/7645/24
Провадження №2/523/3864/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2024 р. суддя Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В., розглянув матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» (адреса місцезнаходження: 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 95) про визнання недійсними зборів співвласників багатоквартирного будинку, визнання недійсним договору надання комунальних послуг та анулювання заборгованості зі стягненням моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою та просить суд проголосити рішення, котрим визнати недійсними Збори співвласників багатоквартирного будинку 27.07.2017 року за місцезнаходженням АДРЕСА_2 ; визнати недійсним Договір №71 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 від 01.09.2017 року, укладений між КП «ЖКС «Пересипський» та уповноваженою співвласниками будинку особою - ОСОБА_2 ; анулювати мою заборгованість перед КП «ЖКС Пересипський» у розмірі 15817 гривень 00 копійок. А також стягнути з відповідача на мою користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень 00 коп.

Уважно вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження по цивільній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-ІІІ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону №2866-ІІІ об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський», однак прохальна частина позовної заяви містить вимоги про визнання недійсними Зборів співвласників багатоквартирного будинку 27.07.2017 року за місцезнаходженням АДРЕСА_2 .

Позовна заява ґрунтується на тому, що на думку позивача, рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку було прийнято всупереч вимогам, передбачених Законом, а тому наступний договір, котрий підписаний ОСОБА_2 також підлягає визнанню недійсним.

Оскільки спірні правовідносини є найбільш наближеними до правовідносин, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, суд вважає, що наведений спір має вирішуватися судом за правилами ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 наведено такий правовий висновок, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17, за змістом якої при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача. При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду випливає, що спори, пов`язані з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи повинні розглядатись за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК України, Постанова Верховного суду від 19.03.2019 року, справа № 127/1425/16).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 175, 176, 177 ЦПК України; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, та, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, виходячи із суб`єктного складу сторін спору, обраного позивачем способу захисту, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду, що зумовлює застосування наслідків, передбачених пунктом першим частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України.

З дотриманням вимог частини п`ятої статті 186 ЦПК України слід роз`яснити позивачу його право звернутись з цим позовом до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» (адреса місцезнаходження: 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 95) про визнання недійсними зборів співвласників багатоквартирного будинку, визнання недійсним договору надання комунальних послуг та анулювання заборгованості зі стягненням моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що із вказаними вимогами слід звернутися до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя