Справа № 638/8395/24
Провадження № 2/638/4184/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Ізюмська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його рідна сестра - ОСОБА_2 . Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що заяву про прийняття спадщини не встиг подати в 6-ти місячний строк з поважної причини, оскільки з 06 березня 2022 року місто Ізюм Харківської області знаходилося в окупації військовими Російської Федерації. Сестра померла під час тимчасової окупації м. Ізюм, у зв`язку з чим я отримав свідоцтво про її смерть позивач отримав лише після ексгумації 09 вересня 2023 року, а тому ніяк не міг подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів на подання відзиву на позовну заяву.

Ізюмська міська рада відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив справу розглядати за його відсутністю. Відповідач причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про судове засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наступними доказами: - Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_1 , виданим 14 вересня 1984 року; - Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 , виданим 05 січня 1982 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ізюм Харківської області у віці 40 років, про що 09 вересня 2023 року Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис про смерть № 50, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .

На час смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала одна у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.Ю. № 1 від 12 січня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (тридцять сім), що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла двадцять сьомого серпня дві тисячі двадцять другого року.

Відповідно до змісту постанови, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є те, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та пропустив строк, що встановлений законом для прийняття спадщини.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75399963 від 12 січня 2024 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла двадцять сьомого серпня дві тисячі двадцять другого року, не заводилась.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261, 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом щодо спадкового майна ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач та заперечується відповідачем, у ОСОБА_2 відсутні спадкоємці першої черги (діти, батьки, другий з подружжя). В матеріалах справи також відсутні докази наявності інших спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» місто Ізюм Харківської області протягом періоду з 01.04.2022 до 11.09.2022 перебувало в під тимчасовою окупацією Російською Федерацією території України.

Таким чином, смерть ОСОБА_2 настала в період тимчасової окупації міста Ізюм.

Відповідно до п. 20 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені статтями 1269, 1270, 1271, 1272, 1273, 1276, 1277, 1283, 1298 цього Кодексу, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач посилається на те, що оскільки його сестра померла під час тимчасової окупації м. Ізюм, свідоцтво про її смерть він отримав лише після її ексгумації 09 вересня 2023 року, а тому ніяк не міг подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Такі доводи позивача узгоджуються з матеріалами справи, оскільки зі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , вбачається, що воно видано позивачу повторно, а запис про смерть поновлено, лише 09 вересня 2023 року. Тобто державна реєстрації смерті спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбулась лише 09 вересня 2023 року, тобто понад місяць з дня смерті, тому саме з 09 вересня 2023 року дня слід рахувати строк, визначений ст. 1270 ЦК України.

У постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/21238/19 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця унеможливила вчасне звернення спадкоємця до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, п. 20 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а також правову позицію Верховного Суду, суд визнає поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки відсутність у позивача з об`єктивних причин свідоцтва про смерть останньої були безумовними перешкодами для подачі заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставин справи, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті рідної сестри ОСОБА_2 .

Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визначення ОСОБА_1 додаткового строку у 2 місяці від дня набрання рішення законної сили для прийняття спадщини після смерті рідної сестри ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 липня 2024 року.

Суддя І.П. Латка