КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1160/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7835/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А. , Таргоній Д.О. ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у складі судді Якимець О.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь три відсотки річних у розмірі 177 032 грн 09 коп та судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року справу за позовом ОСОБА_3 передано за територіальною підсудністю на розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погодившись з указаною ухвалою суду, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказано, що суд першої інстанції всупереч вимог ч. 1 ст. 532 та ч. 8 ст. 28 ЦПК України дійшов помилкового висновку, що дана справа повинна розглядатися за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Зазначає, що справа має бути розглянута у Подільському районному суді м. Києва, оскільки предметом спору є договір позики укладений з відповідачем 27.06.2012 й за умовами розписки місцем виконання договору визначено Подільський район м. Києва.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, передаючи справу за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, посилався на те, що справа підлягає розгляду в суді за місцем реєстрації відповідача, яким є АДРЕСА_1 .

Крім того, районний суд вказав, що оскільки стягнення трьох процентів річних у відповідності до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, безпосередньо не пов`язаний із місцем виконання договору, а відтак відсутні правові підстави для застосування положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору позики від 27.06.2012 ОСОБА_4 місцем повернення коштів ОСОБА_3 в сумі 100 000 дол. США зазначила Подільський район м. Києва в строк до 18.11.2012, шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться за адресою: сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № НОМЕР_1 «Дочірній банк сбербанку росії» АДРЕСА_2 , з наступною передачею ОСОБА_3 ключа від сейфа та відповідної довіреності на право користування сейфом з її реєстрацією у відділенні банку (а.с. 9).

Так, ч. 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 11.04.2023 № 27548, зареєстроване місце проживання відповідачки у період з 28.04.2020 по 13.04.2021 - АДРЕСА_3 .

Згідно з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 24.01.2024 № 419524, зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , з 29 червня 2023 року - є АДРЕСА_1 .

За правилами ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі, як на обґрунтування підстав подачі позову до Подільського районного суду м. Києва, позивач послався на правила альтернативної підсудності, встановлені ч. 8 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем виконання договору позики, проте такі доводи позивача є хибними.

З матеріалів позовної заяви видно, що позов подано з приводу повернення коштів за договором позики (розписки).

Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК України, місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

За змістом вказаної норми, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК.

При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці.

У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

У підписаній ОСОБА_4 27.06.2012 розписці визначено, місце повернення коштів - Подільський район м. Києва в строк до 18.11.2012, шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться за адресою: сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № НОМЕР_1 «Дочірній банк сбербанку росії» АДРЕСА_2 , з наступною передачею ОСОБА_3 ключа від сейфа та відповідної довіреності на право користування сейфом з її реєстрацією у відділенні банку.

Разом з тим, позов стосується не виконання зобов`язання за договором, а відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

При цьому колегія суддів звертає увагу на посилання позивача про те, що у справах № 758/4812/13-ц, 758/6175/16-ц, 758/228/18 рішеннями суду було стягнуто суму боргу та три відсотки річних за різні періоди й указані рішення були виконані в повному обсязі.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна інстанція погоджується з посиланням районного суду на практику Великої Палати Верховного Суду в постановах від 19 червня 2019 року (справа № 703/2718/16-ц), від 13 листопада 2019 року (справа № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року (справа № 902/417/18), з яких убачається, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Отже, як установлено матеріалами справи, борг, передбачений умовами договору позики та виконання якого було передбачено за адресою, що територіально відноситься до Подільського району м. Києва, повернуто, а тому позичкові відносини сторін припинили дію.

За таких обставин суд першої інстанції у відповідності до правил ч. 1 ст. 27, ч. ч. 1,3 ст. 31 ЦПК України дійшов правильного висновку про те, що заявлений у справі позов про стягнення трьох процентів річних на підставі вимог ч.2 ст.625 ЦК України, якою передбачено відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, підлягає розгляду за зареєстрованим місцем проживання відповідачки АДРЕСА_1 .

Отже, твердження скаржника про наявність підстав застосування альтернативної підсудності в порядку ч. 8 ст. 28 ЦПК України не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, тому районним судом правомірно справу передано на розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області за загальними правилами територіальної підсудності, тобто за місцем реєстрації відповідачки.

Таким чином, з урахуванням викладеного, положення п. 8 ст. 28 ЦПК України при визначенні підсудності заявленого спору застосуванню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про передачу справи за територіальною підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської областіне було порушено норми процесуального закону, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу постановлено з дотриманням встановлених правил підсудності.

Відтак, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року про передачу справи за підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України колегія суддів вважає такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: