УХВАЛА

04 липня 2024 року

м. Київ

справа № 520/11027/13-ц

провадження № 61-9257ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на постанови Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2013 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в яких просило: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 702,26 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 18 березня 2013 року складає 85 543,17 грн; звернути стягнення на об`єкт нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечним договором в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи (житлове приміщення) від 07 жовтня 2005 року, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13 серпня 2014 року заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2013 року скасовано та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 7 654,21 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 61 073,96 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Розстрочено виконання рішення з виплати на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором по 500,00 грн щомісячно.

Рішенням Одеського апеляційного суду від 12 травня 2015 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2014 року в частині розстрочки виконання рішення з виплатою на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором по 500,00 грн щомісячно скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_3 про надання розстрочки виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2014 року відмовлено. Рішення Київського районного суду міста Одеси в частині задоволення позову залишено без змін.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії органу примусового виконання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 січня 2024 року скаргу задоволено.

Визнано протиправною діяльність Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, що полягає у відновленні виконавчого провадження після його закінчення та продовження виконавчих дій, шляхом накладення арешту на все майно і кошти боржника.

Скасовано постанови заступника начальника Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про поновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 09 листопада 2023 року, про накладення арешту на все майно боржника від 09 листопада 2023 року, про накладення арешту на кошти боржника від 09 листопада 2023 року.

Зобов`язано заступника начальника Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна та коштів ОСОБА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скасовано постанову начальника Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про результати перевірки законності виконавчого провадження від 24 жовтня 2023 року ВП № НОМЕР_1/2022.

15 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила постановити додаткову ухвалу у справі та стягнути з Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом скарги в сумі 11 205,00 грн.

Від Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду від 11 січня 2024 року.

Додатковою ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01 лютого 2024 року в задоволенні клопотання Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зупинення провадження відмовлено.

Стягнено з Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 205,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року додаткову ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 01 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення додаткової ухвали відмовлено.

27 червня 2024 року та 28 червня 2024 року ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційними скаргами на постанови Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вони подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційні скарги на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Схожий висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 569/24427/21 (провадження № 61-5048св23), від 13 грудня 2023 року у справі № 182/2842/22 (провадження № 61-17448ск23).

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанови Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подавала касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров