Справа № 161/6792/24 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/1174/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 27.12.2012 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MRTG-30, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 198 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіка погашення.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком і ОСОБА_2 27.12.2012 було укладено договір поруки № MRTG-30/Р, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

Зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, припинив вносити щомісячні платежі з 06.06.2022. чим порушив умови договору, у зв`язку із чим станом на 12.09.2023 за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 140 719,81 грн, з яких 134 822,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 897,33 грн заборгованість за процентами.

Керуючись умовами кредитного договору п. п. 3.3, 6.3, 6.4, банк 21.09.2023 направив вимогу про усунення порушень та вимагав дострокового повернення кредиту, яку ОСОБА_2 отримала особисто.

Відповідач усунув порушення в частині сплати щомісячних платежів в строк більше, ніж 60 днів, вимога про усунення порушень була направлена 21.09.2023, а в графік відповідач увійшов лише в січні 2024 року.

У зв`язку із невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті щомісячних платежів по кредиту, у кредитора виникло право дострокового стягнення заборгованості за кредитом.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги (с. с. 140-150), позивач просив стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 140 719,81 грн та відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № MRTG-30 від 27.12.2012 станом на 12.09.2023 у розмірі 140 719 грн 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» по 1 514 грн судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачка ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавала.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 27.12.2012 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-30, відповідно до умов якого кредитор надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 198 000 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надавався строком на 20 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27.12.2032.

Згідно пункту 1.3 кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.2.1 кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються банком щомісячно у валюті кредиту за методом факт/360 на фактичну заборгованість за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до закінчення терміну кредиту. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником в порядку, передбаченому цим договором (а. с. 47 - 51).

Також 27.12.2012 між банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № MRTG-30/Р, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за несвоєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № MRTG-30 від 27.12.2012 та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Договір підписано банком, поручителем і позичальником ( а. с. 28 - 29).

Згідно з п. 6.9 цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

У подальшому 27.12.2012 між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, а 11.11.2013, 24.12.2014, 24.12.2015, 31.01.2017 вносилися зміни до кредитного договору № MRTG-30 від 27.12.2012 та договору поруки, які підписані сторонами (а. с. 29/зворот/ - 44, 52 - 81).

Із витребуваної судом виписки по рахунку встановлено, що відповідач здійснював платежі за кредитним договором до 05.10.2022, наступний платіж 20.07.2023, далі 13.09.2023, після чого вносилися платежі уже щомісячно.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору сторони погодили, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору розглядається як істотне порушення договору, яке надає банку право в порядку, передбаченому цим договором та/або законодавством України, незалежно від встановлених строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника повернення кредиту та сплати інших передбачених договором платежів.

Згідно п. 6.3 договору сторони погодили, що прострочення сплати чергового платежу є випадком невиконання умов договору, а відповідно до п. 6.4, у разі настання випадку невиконання, банк на свій розсуд має право на дострокове повернення заборгованості за кредитом.

Саме ці пункти кредитного договору і є підставою заявлених позовних вимог про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ці пункти кредитного договору не оспорював, не визнавав недійсними, у зв`язку із чим не спростував право банку на заявлення позову, незалежно від подальшого входження відповідачем у графік платежів, чим мотивує він свою апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 після вимоги банку про дострокове повернення кредиту усунув порушення в частині сплати щомісячних платежів в строк більше, ніж 60 днів, увійшовши у графік лише в січні 2024 року.

Зазначена обставина спростовує посилання відповідача в апеляційній скарзі на недотримання банком положень ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Посилання відповідача на ту обставину, що банк не довів отримання ним вимоги про дострокове повернення кредиту спростовується наступним.

Згідно з п. 9.2. договору про іпотечний кредит від 27.12.2012 сторони узгодили, що будь-які повідомлення (за винятком випадків, передбачених цим договором), які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути виконані в письмовій формі та будуть вважатись зробленими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом на адреси сторін, що вказані нижче в розділі 12 цього договору або вручені особисто.

Останні зміни до кредитного договору укладалися і підписувалися сторонами 31.01.2017, у яких адресу реєстрації ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 (а. с. 36)

Саме за цією адресою було надіслано банком 25.09.2023 рекомендованими листами відповідачам вимогу про усунення порушень від 21.09.2023, тобто вимогу про дострокове погашення усього кредиту (а. с. 11, 46).

Таким чином, банк дотримався вимог п. 9.2. договору щодо надіслання письмового повідомлення відповідачу рекомендованим листом на дійсну адресу його реєстрації.

Крім того, наслідки у вигляді вимоги банком дострокового повернення усіх кредитних коштів при порушенні позичальником умови щомісячної сплати кредиту за узгодженим сторонами графіком, були обумовлені сторонами ще при укладенні договору та, відповідно, усвідомлені відповідачем, незалежно від будь-якого подальшого додаткового повідомлення.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді