УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року

м. Київ

справа № 2-297/12

провадження № 61-157ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Москалюк Тетяною Віталіївною, на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2022 року у складі судді Воробйової Т. А. та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Талько О. Б., у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, за участю боржників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І. І. (далі - приватний виконавець Крегула І. І.) та просило суд:

- визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця Крегула І. І. щодо не видачі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» постанови про передачу майна у рахунок погашення боргу та не видачі за фактом такої передачі акта відповідно до частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»;

- зобов`язати приватного виконавця Крегула І. І. видати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» постанову про передачу майна у рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі видати акт відповідно до частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скарга мотивована тим, що у провадженні приватного виконавця Крегула І. І. знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». На електронному аукціоні Сетам проводилися електронні торги за лотом № 506516 із назвою лоту «Трикімнатна квартира загальною площею 242,60 кв. м, житловою площею 138,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ». За лотом № 506516 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 за процедурою прилюдних торгів реалізовувалося майно боржника в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-297/12 від 31 травня 2012 року, що виданий Богунським районним судом м. Житомира, але квартира не була продана на третіх прилюдних торгах за зниженою ціною. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 отримало від приватного виконавця повідомлення про залишення за собою нереалізованого майна, з вимогою сплатити різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача в розмірі 693 941,32 грн. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 23 лютого 2022 року платіжним дорученням № 1061 оплатило різницю в сумі 693 941,32 грн, тобто вчинило всі необхідні дії для отримання документів від приватного виконавця, щоб залишити за собою нереалізовану квартиру. Проте, всупереч положенням частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Крегул І. І. не виніс постанову про передачу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як стягувачу, майна в рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі не склав акт. У зв`язку з бездіяльністю приватного виконавця порушені їх права як стягувача, адже без відповідної постанови та акта у подальшому не можна оформити права власності на вказане майно.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на бездіяльність приватного виконавця Крегула І. І. задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність приватного виконавця Крегула І. І. щодо не видачі стягувачу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» постанови про передачу майна (трикімнатна квартира загальною площею 242,60 кв. м, житловою площею 138,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок погашення боргу та не видачі за фактом такої передачі акта відповідно до частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого провадження НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Зобов`язано приватного виконавця Крегула І. І. видати стягувачу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» постанову про передачу майна (трикімнатна квартира загальною площею 242,60 кв. м, житловою площею 138,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) у рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі видати акт відповідно до частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що у зв`язку з нереалізацією нерухомого майна боржника на третьому електронному аукціоні приватний виконавець повідомив про це стягувача та запропонував йому вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно, на що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомило про залишення за собою нереалізованого майна та внесло на рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. Тому приватний виконавець повинен був винести постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі скласти акт, які є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, однак приватний виконавцем не було вчинено дій, передбачених частиною дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавець доказів на спростування своєї бездіяльності до суду не надав, лише листом від 02 листопада 2022 року № 15844 повідомив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про те, що він не оформив та не видав акт про проведення електронного аукціону, у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану, однак запровадження на території України воєнного стану хоч і є форс-мажорною обставиною, однак само по собі не є підставою для невиконання обов`язків, покладених на приватного виконавця. Приватний виконавець у листі не обґрунтував, яким чином запровадження воєнного стану перешкодило йому прийняти постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та з фактом такої передачі скласти акт, які він мав об`єктивні труднощі, пов`язані з військовою агресією рф проти України, що призвели до не вчинення ним передбачених частиною дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» дій.

Враховуючи, що приватним виконавцем не вчинено дії, які він зобов`язаний вчинити відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», скарга вбачається обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що у нього є першочергове право на набуття права власності на спірну квартиру, приймаючи до уваги, що з метою виконання рішення суду в справі за його позовом про стягнення заборгованості за договором позики на квартиру накладений арешт, а вимоги інших стягувачів можуть бути задоволені за рахунок вказаної квартири лише після виконання судового рішення у його справі №369/14944/19, є необґрунтованими. Відповідно до статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні відносяться до п`ятої черги. Обоє виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, тому в даному випадку діють приписи вказаного спеціального Закону, які віддають перевагу часу надходження виконавчих документів на примусове виконання. Виконавчий лист стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшов на примусове виконання до приватного виконавця та відкрито виконавче провадження 30 червня 2021 року, а виконавчий лист стягувача ОСОБА_1 надійшов на примусове виконання до приватного виконавця та відкрито виконавче провадження 04 серпня 2021 року. Тобто виконавчий лист ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшов на виконання раніше за виконавчий лист ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 із посиланням на положення частини восьмої статті 158 ЦПК України про те, що заходи забезпечення позову (арешт, накладений на спірну квартиру) діють до повного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права, які регулюють питання скасування заходів забезпечення позову. Частина сьома статті 158 ЦПК України передбачає, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, яка кореспондується із нормою частини восьмої статті 158 ЦПК України, за якою, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У справі №369/14944/19 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року набрало законної сили 18 грудня 2020 року та заходи забезпечення позову в виді арешту на спірну квартиру діяли до 18 березня 2021 року. Виконавче провадження відкрито 04 серпня 2021 року, тобто після, а не до 18 березня 2021 року. Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції про переважне право ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на передачу квартири в рахунок погашення боргу.

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди прийняли незаконні та необґрунтовані судові рішення, а суд апеляційної інстанції взагалі на власний розсуд трактував положення частини восьмої статті 158 ЦПК України, у зв`язку з чим порушено його право на першочергове задоволення його вимог, як стягувача, який має переважне право.

Усправі № 369/14944/19 Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення від 18 листопада 2020 року, яким на його користь стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 2 500 000,00 грн. На забезпечення позову ухвалою суду від 27 листопада 2019 року накладений арешт на спірну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . На підставі частини восьмої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення, тобто до задоволення вимог конкретно стягувача, а саме, до задоволення його вимог. Тому будь-які вимоги інших стягувачів можуть бути задоволені за рахунок вказаної квартири лише після виконання судового рішення у справі № 369/14944/19. Отже, саме він має першочергове право на отримання права власності на спірну квартиру, оскільки з метою виконання рішення суду у справі за його позовом вказана квартира була передана в забезпечення позову.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», звертаючись до суду першої інстанції із скаргою на бездіяльність приватного виконавця Крегула І. І., умисно не вказало його, як ще одного стягувача у зведеному виконавчому провадженні, щоб мати можливість на безперешкодне оформлення права власності на спірне нерухоме майно.

У оскарженій постанові апеляційного суду відсутнє правове обґрунтування судового рішення з посиланням на норми матеріального та процесуального права, з яких можна було б зрозуміти чому саме таке рішення прийняв суд апеляційної інстанції, як відсутнє й посилання на судову практику, роз`яснення вищестоящих судів, щодо питання: хто зі стягувачів має першочергове право на стягнення спірного майна (квартири) в рахунок погашення боргу, а саме: ОСОБА_1 на підставі ухвали про забезпечення позову чи ТОВ ФК «Довіра та гарантія».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що у справі № 2-297/12 заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 березня 2012 року в солідарному порядку стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20 вересня 2010 року становить 1 507 838,68 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 999 477,99 грн, заборгованість за процентами - 412 187,78 грн, індексація за період прострочених платежів - 35 304,05 грн, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що була нарахована за неналежне виконання зобов`язання, - 60 868,86 грн, а також понесені позивачем витрати зі сплати судового збору - 1 700,00 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення суду набрало законно сили 29 травня 2012 року.

Богунський районний суд м. Житомира 31 травня 2012 року видав виконавчий лист № 2-297/12 на виконання рішення суду від 26 березня 2012 року, боржник - ОСОБА_2 , стягувач - ПАТ КБ «Надра».

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2021 року замінено стягувача - ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

30 червня 2021 року приватним виконавцем Крегулом І. І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 на виконання виконавчого листа № 2-297/12, виданого 31 травня 2012 року Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором. Боржником у вказаному виконавчому провадженні зазначено ОСОБА_2 , а стягувачем - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

04 серпня 2021 року приватним виконавцем Крегулом І. І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 на виконання виконавчого листа № 369/14944/19, виданого 19 лютого 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 25 червня 2008 року в розмірі 2 500 000,00 грн та судового збору в розмірі 9 605,00 грн.

04 серпня 2021 року приватним виконавцем Крегулом І. І. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_4.

У справі № 369/4944/19 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру загальною площею 242,60 кв. м, житловою площею 138,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С. О. постановою від 18 грудня 2019 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 накладено арешт на спірну квартиру, а обтяження зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І. І. 01 листопада 2021 року звернувся до ДП «Сетам» із заявою про реалізацію арештованого нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 242,60 кв. м, житловою площею 138,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколів проведення електронних торгів від 02 грудня 2021 року № 561685, від 04 січня 2022 року № 565139, від 04 лютого 2022 року № 568235 торги з реалізації спірної квартири не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів. Отже, треті торги з реалізації арештованого майна боржника за ціною 2 203 600,00 грн не відбулися.

Представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заявою від 04 лютого 2022 року звернулася до приватного виконавця Крегула І. І. з пропозицією передати спірну квартиру стягувачу за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , про що видати відповідні документи.

Приватний виконавець Крегул І. І. листом від 07 лютого 2022 року № 5843 повідомив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про те, що треті торги з реалізації арештованого майна боржника за ціною 2 203 600 грн не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників. Сума стягнення за виконавчим документом складає 1 509 658,68 грн. Із урахуванням вимог частини восьмої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу, якщо він виявить бажання залишити за собою нереалізоване майно, слід внести на рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, а саме: 693 941,32 грн.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заявою від 10 лютого 2022 року звернулося до приватного виконавця Крегула І. І., в якій висловило бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: спірну трикімнатну квартиру та готове оплатити різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь.

23 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перерахувало на рахунок приватного виконавця Крегули І. І. (за виконавчим провадженням НОМЕР_1, виконавчий лист № 2-297/12 від 31 травня 2012 року) кошти у розмірі 693 941,32 грн.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частинах шостій, восьмій, дев`ятій статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України «Про заставу» та/або Закону України «Про іпотеку»), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання (частина десята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, саме у статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» визначені правила про пріоритет щодо залишення за собою нереалізованого на електронному аукціоні майна у виконавчому провадженні, у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно.

Схожі висновки наведені в ухвалі Верховного Суду від 05 березня 2021 року в справі № 487/3004/18 (провадження № 61-2276ск21) та постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 210/663/21 (провадження № 61-9898св21).

Суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з нереалізацією нерухомого майна боржника на третьому електронному аукціоні приватний виконавець повідомив про це ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та запропонував йому вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно, на що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомило про залишення за собою нереалізованого майна та внесло на рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь.Апеляційний суд також встановив, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні відносяться до стягувачів однієї черги (п`ятої), обоє виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно. Виконавчий лист ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшов на примусове виконання до приватного виконавця (відкрито виконавче провадження) 30 червня 2021 року, а виконавчий лист ОСОБА_1 - 04 серпня 2021 року.

За таких обставин суди зробили правильний висновок, що приватний виконавець на виконання частини дев`ятої статті 61 Законом України «Про виконавче провадження» був зобов`язаний винести постанову про передачу майна стягувачу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в рахунок погашення боргу та за фактом такої передачі скласти акт, однак не вчинив таких дій.

Апеляційний суд не встановив порушень прав ОСОБА_1 в межах провадження за скаргою ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» на бездіяльність приватного виконавця Крегула І. І., оскільки саме ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мало переважне право на отримання арештованої квартири в рахунок погашення боргу. Тому колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», звертаючись до суду першої інстанції із скаргою, не вказало його як ще одного стягувача у зведеному виконавчому провадженні.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома, восьма статті 158 ЦПК України).

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 369/14944/19 на користь ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні 18 листопада 2020 року. Апеляційного оскарження цього рішення не було, і воно набрало законної сили.

Суди встановили, що приватний виконавець Крегул І. І. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 369/14944/19, виданого 19 лютого 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, лише 04 серпня 2021 року. ОСОБА_1 такі обставини не заперечує.

Тому колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що задоволення скарги ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» на бездіяльність приватного виконавця Крегула І. І. суперечить закону, зокрема тому, що 27 листопада 2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області забезпечив позов ОСОБА_1 у справі № 369/14944/19 шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 2-297/12 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, за участю боржників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук