КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/18615/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11313/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Рейнарт І.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Колесник О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України, третя особа: Державне підприємство Міністерства оборони України «Київське управління механізації та управління» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 році позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 102 539,78 грн. та понесені судові витрати (а.с. 1-4).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що 31 січня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера-енергетика ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва». 21 травня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з посади інженера-енергетика. В подальшому, 11 червня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера-енергетика ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», а 05 березня 2020 року був переведений на посаду головного енергетика.

Вказував, що наказом Міністерства оборони України № 43 від 15 лютого 2021 року «Про створення підприємства «Автобаза» шляхом виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» було вирішено створити ДП «Автобаза» шляхом його виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», до якого переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки. На виконання вимог зазначеного наказу комісією зі створення ДП «Автобаза» станом на 01 липня 2021 року було сформовано розподільчий баланс, яким розподілено майно, права та обов`язки. Між ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» та ДП «Автобаза». Крім того, 01 липня 2021 року ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» склали акт приймання-передачі майна, прав та обов`язків ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», яким передало ДП «Автобаза» заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 102 539,78 грн. 03 листопада 2021 року КМУ було прийнято розпорядження № 1448-р, яким передано цілісний майновий комплекс ДП «Автобаза» із сфери управління Міністерства оборони України до сфери Управління справами Апарату Верховної Ради України. Тобто, ДП «Центр забезпечення» було створено на підставі виділу із ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» і йому було ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», зокрема і в частині виплати ОСОБА_1 102 539,78 грн.

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного енергетика у порядку переведення на ДП «Автобаза». 16 вересня 2021 року позивач був прийнятий на посаду головного енергетика ДП «Автобаза», яке в подальшому було перейменовано в ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України. 13 жовтня 2021 року позивач був звільнений з займаної посади у ДП «Автобаза», проте на день звільнення з ним не було проведено розрахунок в повному обсязі (а.с. 1-4).

31 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив від представника ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України - адвоката Куракіна Ю.В., в якому останні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначав, що спірну заборгованість позивачу повинно було виплатити ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», оскільки вказане підприємство не розрахувалося з працівником при звільненні. Звертав увагу, що нормами КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці» не передбачено можливості роботодавця передавати іншому підприємству заборгованість по заробітній платі, обов`язок щодо виплати заробітної плати працівникові. Крім того, вважав, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності (а.с. 34-39).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 102 539,78 грн. в рахунок стягнення заборгованості по заробітній платі.Стягнуто з ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради Українина користь держави 1 211,20 грн. судового збору (а.с. 148а, 150-153).

Не погодившись з рішенням районного суду, 23 квітня 2024 року представник ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України - адвокат Куракін Ю.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 159-164).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Вказував, що судом було допущено можливість роботодавця передавати іншому підприємству заборгованість по заробітній платі та можливість підприємства, на якому виконував трудові функції працівник, не виконувати обов`язки зазначені а статті 116 КЗпП України щодо виплати належних звільненому працівникові сум, зокрема і заробітної плати.

Посилався на те, що судом першої інстанції було підтримано позицію позивача щодо визначення суб`єктивного складу сторін у справі, зокрема, зазначено, що ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України є належним відповідачем у справі, оскільки ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України створено в порядку ст. 109 ЦК України шляхом виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», та до якого перейшли за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», включаючи заборгованість із заробітної плати в розмірі 102 539, 78 грн. за час роботи в ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва». Проте, вважав таку позицію необґрунтованою, оскільки виділ не є різновидом припинення або реорганізації юридичної особи, це один із способів створення юридичної особи. Основною відмінністю виділу є те, що в результаті виділу створюється нова юридична особа, яка наділяється існуючою юридичною особою певним майном. При цьому, стара юридична особа не припиняється. Звертав увагу, що ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» не є припиненим і наразі є діючим державним підприємством.

Вказував, що нормами КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» не передбачено можливості роботодавця передавати іншому підприємству заборгованість по заробітній платі, обов`язок щодо виплати заробітної плати працівникові.

Вважав посилання позивача на акт приймання-передачі від 01 липня 2021 року укладений між ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» та ДП «Автобаза», яким передано заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки акт складено 01 липня 2021 року, а ДП «Автобаза» зареєстровано як юридичну особу 19 серпня 2021 року, а позивача прийнято на роботу 16 вересня 2021 року. При цьому, у позовній заяві відсутні обґрунтування яким чином ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» могло передати заборгованість із заробітної плати свого працівника на підприємство, якого на момент передачі не існувало, та яким чином ДП «Автобаза» могло прийняти заборгованість людини, яка не працювала у ДП «Автобаза» на момент передачі (а.с. 159-164).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні представник ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України - адвокат Куракін Ю.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення позивача ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Проте, позивач ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Калініченко Б.І. до електронного кабінету в ЄСІТС та телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Третя особа ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» було сповіщене 19 червня 2024 року про розгляд справи апеляційним судом 04 липня 2024 року, про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового повідомлення суду (а.с. 178-189).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера енергетика ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» (наказ № 96 від 06.06.2019 р.) (а.с. 5-8).

З 05 березня 2020 року ОСОБА_1 переведений на посаду головного енергетика ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» (наказ № 57 від 05.03.2020) (а.с. 5-8).

15 лютого 2021 року наказом Міністра оборони України № 43 «Про створення підприємства «Автобаза» створено ДП «Автобаза» шляхом виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва», до якого переходять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки (а.с. 9-11).

На виконання вимог наказу № 43 Міністра оборони України від 15 лютого 2021року комісією зі створення ДП «Автобаза» було сформовано розподільчий баланс (звіт про фінансовий стан) на 01 липня 2021 року, яким розподілено майно, права та обов`язки між ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» та ДП «Автобаза» (а.с. 12-13).

01 липня 2021 року ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» та ДП «Автобаза» склали акт приймання-передачі майна, прав та обов`язків, відповідно до якого ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» передало ДП «Автобаза» заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 102 539,78 грн. (а.с. 14-17).

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного енергетика ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» в порядку переведення згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7).

16 вересня 2021 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного енергетика ДП «Автобаза» (наказ ДП «Автобаза» від 15 вересня 2021 року № 6) (а.с. 8, 65).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1448-р від 03 листопада 2021 року цілісний майновий комплекс ДП «Автобаза» із сфери управління Міністерства оборони передано до сфери управління Управління справами Апарату Верховної Ради України (а.с. 18).

В подальшому ДП «Автобаза» (код ЄДРПОУ - 44276271) було перейменовано у ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної ради України (код ЄДРПОУ - 44276271) (а.с. 24-25).

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звільнений з посади головного енергетика у ДП «Автобаза» за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України (наказ ДП «Автобаза» № 10 від 13.10.2021 р.) (а.с. 8, 68).

Тобто, трудові відносини між позивачем та ДП МОУ «Київське управління механізації і будівництва» припинилися 15 вересня 2021 року шляхом переводу позивача згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України з 16 вересня 2021 року до ДП «Автобаза», яке було створено шляхом виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва»та до якого перейшли за розподільчим балансом та актом приймання-передачі у відповідній частині майно, права та обов`язки ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва».

При цьому, актом від 01 липня 2021 року укладеним ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» та ДП «Автобаза» під час приймання-передачі майна, прав та обов`язків, відповідно до якого роботодавець ДП «Автобаза» підтвердив наявність нарахованої проте не виплаченої заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 102 539,78 грн. (а.с. 14-17).

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 був звільнений 13 жовтня 2021 року з посади головного енергетика у ДП «Автобаза», при цьому, в день звільнення йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати в розмірі 102 539,78 грн., яка була передана ДП «Автобаза» під час виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» згідно розподільчого балансу та акту приймання-передачі від 01 липня 2021 року, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку наданим сторонами доказам, вірно застосувавши норми трудового законодавства, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та стягнення з ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України заборгованості по заробітній платі в розмірі 102 539,78 грн.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про застосування строку позовної давності як підставу відмови в позові з огляду на встановлені фактичні обставини справи (визнання роботодавцем заборгованості перед позивачем в сумі 102 539,78 грн. за розподільчим балансом та актом від 01 липня 2021 року), положень ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) та пункту 1 Глави XIX

«Прикінцеві положення» КЗпП України, зокрема, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 109 ЦК України, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно ст. 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Юридичнаособа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Тобто, хоча при виділі юридична особа, з якої був здійснений виділ, не припиняється, юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, є правонаступником юридичної особи, з якої був здійснений виділ, за зобов`язаннями, які перейшли згідно з розподільчим балансом.

До позовної заяви долучено копію Розподільчого балансу (Звіт про фінансовий стан) на 01 липня 2021 року підписана директором ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» та головою комісії ДП «Автобаза», що підтверджує перехід визначених актом приймання-передачі майна, прав та обов`язків ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» від 01 липня 2021 року до ДП «Автобаза», яке в подальшому було перейменовано на ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України, зокрема, щодо зобов`язання із виплати ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 102 539,78 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що ДП «Автобаза» (код ЄДРПОУ - 44276271) в подальшому було перейменовано на ДП «Центр забезпечення» (код ЄДРПОУ - 44276271) Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Відтак, посилання апеляційної скарги про те, що ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» мав здійснити виплату заборгованості по заробітній платі позивачу, а ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України є неналежним відповідачем, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ДП «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України не заперечувало дійсність акту приймання-передачі майна, прав та обов`язків ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» від 01 липня 2021 року та Розподільчого балансу (Звіт про фінансовий стан) на 01 липня 2021 року, як правочину, на підставі яких набуло відповідні права на майно та обов`язки щодо погашення зобов`язань.

Також, апелянт посилався на те, що акт приймання-передачі прав та обов`язків від ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» до ДП «Автобаза» було складено 01 липня 2021 року, а ДП «Автобаза» зареєстровано як юридичну особу 19 серпня 2021 року, що унеможливлює передання заборгованості із заробітної плати на підприємство, якого на момент такої передачі не існувало.

Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Так, Розподільчий баланс та акт приймання-передачі майна прав та обов`язків від 01 липня 2021 року складено на виконання наказу Міністерства оборони України від 15 лютого 2021 року № 43 «Про створення ДП «Автобаза» шляхом виділу зі складу ДП Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» і відповідні майно, права та обов`язки передаються згідно розподільчого балансу, який складено станом на 01 липня 2021 року.

Аналіз статті 109 ЦК України вказує на те, що новостворена юридична особа у разі реорганізації шляхом виділу, якою у даному випадку є ДП «Автобаза», утворюється саме на підставі розподільчого балансу.

Тобто, створенню юридичної особи передує складення та затвердження розподільчого балансу, в якому визначено майно, права та обов`язки, що передаються новоствореній юридичній особі. Отже, суть полягає в тому, що ще до реєстрації юридичної особи складається розподільчий баланс, на підставі якого до такої юридичної особи передаються визначені в ньому майно, права та обов`язки.

Так, в статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено перелік документів, що подаються для державної реєстрації, в якому серед іншого зазначено подання розподільчого балансу у разі створення юридичної особи шляхом виділу.

Таким чином, твердження скаржника про те, що передання майна та зобов`язань ДП «Автобаза» є незаконним з огляду на те, що на момент складення розподільчого балансу такого підприємства не існувало, ґрунтується на неправильному розумінні відповідачем положень Закону щодо виділу юридичної особи внаслідок реорганізації.

При цьому, не є предметом спору у цій справі законність передання майна та зобов`язань ДП «Автобаза».

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр забезпечення» Управління справами Апарату Верховної Ради України - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 липня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

І.М. Рейнарт

Т.І. Ящук