Справа № 761/5768/23
Провадження № 2/761/2004/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Еталон», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2024 р. ОСОБА_2 (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 86-95 т.1) просив стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» несплачену суму страхового відшкодування в сумі 56962,04 грн, з ОСОБА_3 кошти в сумі 82917,70 грн.

Позові вимоги вмотивовані тим, що 01 лютого 2021 року о 12 год. 35 хв. по просп. Повітрофлотському, 51, в місті Київ, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. п. 2.3 б, 12.1 та 14.6 е Правил дорожнього руху України, а саме - на дорозі, яка має три смуги в одному напрямку, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та при виконанні обгону не впевнився в безпечності внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку у результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 р. закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_4 належить ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу іншого учасника ДТП, - «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», на підставі договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» щодо виплати страхового відшкодування, але йому було відмовлено, оскільки вина ОСОБА_3 у ДТП не встановлено та не було подано заяву про страхове відшкодування. Звертає увагу, що річний строк на подання заяви про страхове відшкодування було пропущено, з огляду на тривалість розгляду справи №760/5299/21, введення в Україні воєнного стану.

Крім цього, при розгляді справи №760/5299/21 враховано висновок експерта №1-10/08, за яким встановлено невідповідність у діях водія автомобіля марки «BMW» вимог п. п. 10.1, 10.3 і 12.3 ПДР, які він вчинив своїми односторонніми діями, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, в тому числі і водій автомобіля марки «Hyundai», з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із даною пригодою - зіткненням автомобілів.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечив щодо його задоволення, зазначив, що позивачем не надано доказів встановлення судом вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ДТП. Звертає увагу, що у справі №760/5299/21 міститься висновок експерта №789/11/2021 р., за яким встановлено порушення водієм Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , вимог п. 13.1,12.1,2.3б ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з ДТП. Крім цього, позивач пропустив річний строк для звернення до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що при розгляді справи №760/5299/21 було встановлення факт ДТП, відсутність в діях водія транспортного засобу, який належить позивачу, ознак порушень ПДР України, враховано висновок експерта №1-10/08, за яким встановлено невідповідність у діях водія автомобіля марки «BMW» вимог п. п. 10.1, 10.3 і 12.3 ПДР, які він вчинив своїми односторонніми діями, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, в тому числі і водій автомобіля марки «Hyundai», з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із даною пригодою - зіткненням автомобілів. Крім цього, пропуск річного строку звернення із заявою до страховика не може бути підставою доля позбавлення права позивача на страхове відшкодування. Не подання заяви було обумовлене відсутністю постанови суду у справі №760/5299/21 та збройною агресію рф.

Ухвалою судді від 17.02.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою суду від 29.03.2023 р. залучено ОСОБА_3 в якості співідповідача.

Ухвалою суду від 14.06.2023 р. призначено у цивільній справі №761/5768/23 судову автотоварознавчу експертизу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити та стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» несплачену суму страхового відшкодування в сумі 56962,04 грн, з ОСОБА_3 кошти в сумі 82917,70 грн.

Представник відповідача 1 подав заяву про розгляд справи без їх участі, заперечив щодо задоволення позову.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, свого представника не направив, причини неявки суду не відомі.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року о 12 год. 35 хв. по просп. Повітрофлотському, 51, в місті Київ, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. п. 2.3 б, 12.1 та 14.6 е Правил дорожнього руху України, а саме - на дорозі, яка має три смуги в одному напрямку, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та при виконанні обгону не впевнився в безпечності внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку у результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_4 належить ОСОБА_2 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 р. у справі №760/5299/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з постанови суду, аналізуючи пояснення правопорушника ОСОБА_4 , пояснення другого учасника ДТП - ОСОБА_3 , висновки експертів в їх співставленні, розташування автомобілів відповідно до схеми місця ДТП, характер їх пошкоджень, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 порушення п. п. 2.3 б, 12.1 та 14.6 е Правил дорожнього руху України, що вказує на відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Водій ОСОБА_4 , діяв у відповідності правил дорожнього руху України, а тому провадження у справі відносно ОСОБА_4 підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У вказаній постанові суду (з огляду на закриття провадження у справі щодо ОСОБА_4 ) взято до уваги висновок експерта №1-10/08 ТОВ «Українського центру судових експертиз» Рафалюка Б.І., яким встановлено, що невідповідності у діях водія автомобіля марки «BMW» вимогам п. п. 10.1, 10.3 і 12.3 ПДР, які він вчинив своїми односторонніми діями, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, в тому числі і водій автомобіля марки «Hyundai», з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із даною пригодою - зіткненням автомобілів. А у діях водія автомобіля марки «Hyundai» невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із зіткненням автомобілів марки «BMW» та «Hyundai» - не вбачається.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 , не складався.

Між тим, відсутність постанови суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП не може бути підставою для відмови у відшкодуванні завданої шкоди потерпілій особі, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.07.2018 у справі № 910/20412/16, від 18.03.2020 у справі № 328/2750/18, від 17.06.2020 у справі № 361/10096/14-ц.

При цьому, суд при розгляді справи, не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність /відсутність вини в діях, в даному випадку водія ОСОБА_3 .

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16

Так, в матеріалах справи міститься протокол огляду місця ДТП, пояснення учасників ДТП, копія висновку експерта ТОВ «Українського центру судових експертиз» Рафалюка Б.І. №1-10/08 від 10.08.2021 р., який був врахований при винесені постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 р. у справі №760/5299/2,

Отже, відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_3 був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні ДТП не спростував.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами справи.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», згідно полісу №АР/0097063, страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 130000,00 грн, франшиза - 2600,00 грн.

Згідно відповіді ПрАТ «СК «Еталон» від 06.01.2023 р. ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки впродовж року з моменту скоєння ДТП до ПрАТ «СК «Еталон» не було подано заяви про страхове відшкодування. (а.с. 43)

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок про те, що сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Судом встановлено, що 01.02.2021 р. сталась ДТП, річний строк на подання заяви про страхове відшкодування спливає 01.02.2022 р.

Між тим, постанова Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/5299/21, де досліджувались обставини ДТП, була винесена 28.01.2022 р. та набрала законної сили 07.02.2022.

Також судом враховано, що Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2022 р. позивач надав в ПрАТ «СК «Еталон» постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 р. у справі №760/5299/21 та 14.11.2022 р. звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 пропустив визначений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк через обставини, які не залежали від нього ( з огляду введення у Україні воєнного стану, винесення постанови суду у справі №760/5299/21 лише 28.01.2022 р. та набрання нею законної сили вже після закінчення річного строку). При цьому відповідна заява подана протягом строку позовної давності, а тому наявні підстави для стягнення суми страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Еталон».

Щодо розміру страхового відшкодування.

Стаття 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Разом з позовною заявою позивачем надано ремонтну калькуляцію, за якою вартість ремонту автомобіля складає 139879,74 грн без урахування зношеності, а з урахуванням зношення - 56962,04 грн.

Належним доказом у спірних правовідносинах є висновок експерта, ухвалою суду від 14.06.2023 р. призначено у цивільній справі №761/5768/23 судову автотоварознавчу експертизу за клопотанням позивача.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-24/10497-АВ від 17.04.2024 р. орієнтовна вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , у ДТП, станом на 01.02.2021 р. із урахуванням фізичного зносу автомобіля станом на час ДТП складає 111404,53 грн з урахуванням ПДВ, орієнтована вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , у ДТП, станом на 01.02.2021 р. із урахуванням фізичного зносу автомобіля станом на час ДТП складає 111404,53 грн з урахуванням ПДВ.

Крім цього, у дослідницькій частині висновку визначено повну вартість відновлювального ремонту автомобіля - 248954,16 грн.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17).

Підстав для неврахування висновку експерта суд не вбачає, вказаний висновок експерта жодним чином не спростований стороною відповідачів, клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи не заявлялось, також сторони не звертались до суду з заявою про виклик експерта для надання пояснень (відповідно до ст.ст. 102 ч. 5, 113 ЦПК України).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив врахувати обставини, викладені у висновку експерта №СЕ-19/111-24/10497-АВ від 17.04.2024 р. Між тим, позовні вимоги не уточнював, заяву про збільшення розміру позовних вимог (з урахуванням висновку експерта) не подавав та в судовому засіданні просив стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» несплачену суму страхового відшкодування в сумі 56962,04 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з полісом АР/0097063 передбачена франшиза в сумі 2600,00 грн.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що висновком експерта встановлено вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , у ДТП, станом на 01.02.2021 р. із урахуванням фізичного зносу автомобіля станом на час ДТП - 111404,53 грн, з ПрАТ «СК «Еталон», підлягає стягненню 54362,04 грн невиплаченого страхового відшкодування за виключенням франшизи з урахуванням принципу диспозитивності, як просить позивача.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів варто зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі №755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача 2, перевищує ліміт страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19)

Вказана різниця викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-24/10497-АВ від 17.04.2024 р. повна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП - 248954,16 грн.

Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 137549,63 грн (248954,16-111404,53), але фактично позивач просив стягнути лише 82917,70 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу диспозитивності з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 82917,70 грн, як просить позивача.

При цьому, варто зазначити, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Висновком експерта підтверджуються завдані збитки у вигляді витрат, які позивач мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту), а відповідачами вказаний розмір збитків не спростовано.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 21.07.2021 р. у справі № 757/33065/18-ц.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_2 з ПрАТ «СК «Еталон» 54362,04 грн невиплаченого страхового відшкодування, а з ОСОБА_3 82917,70 грн різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Згідно ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_2 з ПрАТ «СК «Еталон» потрібно стягнути 3570,09 грн витрат за проведення експертизи та 544,13 грн судового збору, а з ОСОБА_3 5442,32 грн витрат за проведення експертизи, 829,48 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог: ПрАТ «СК «Еталон» - 38,9%, ОСОБА_3 - 59,3%.

Керуючись ст.ст. 22, 625, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Еталон», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_2 54362,04 грн невиплаченого страхового відшкодування, 3570,09 грн витрат за проведення експертизи, 544,13 грн судового збору, а всього 58476,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 82917,70 грн різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, 5442,32 грн витрат за проведення експертизи, 829,48 грн судового збору, а всього 89189,50 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 1 : ПрАТ «СК «Еталон», , м. Київ, вул. Дегтярівська, 33Б, 2 підїзд

Відповідач 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2

Суддя: А.А.Осаулов