Справа № 473/6912/23
РІШЕННЯ

іменем України

"04" липня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Ротар М.М.

секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

встановив:

в грудні 2023року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів Вознесенської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що 12 березня 1994 року на підставі рішення Новогригорівської сільської ради народних депутатів №63 від 17 грудня 1993 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0540 га для ведення садівництва, в межах території Новогригорівської сільської ради Вознесенського району.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті, Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №227/2009 на підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Спадкоємцями було прийнято спадщину яка складається в тому числі із земельної ділянки площею 0,0540 га., для ведення садівництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю сер. МК №4106.

Однак при зверненні до сертифікованого інженера-землевпорядника, з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) яка перебувала у власності гр.. ОСОБА_3 , для присвоєння ділянці кадастрового номеру та подальшої реалізації своїх прав на спадкування було встановлено, що виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) неможливо, так як земельна ділянка яка перебувала у власності ОСОБА_3 знаходиться в межах зареєстрованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0196.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, ділянка площею 22,8176 га. к/н :02:000:0196, з цільовим призначенням 01.17 Земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянами чи юридичними особами), категорією Землі сільськогосподарського призначення, розташованої - Миколаївська область, Вознесенський район, Вознесенська територіальна громада, зареєстрована 25.08.2021 року за суб`єктом речового права - Вознесенська міська рада, код ЄДРПОУ - 38016400.

В зв`язку з викладеним, спадкоємці звернулись до Вознесенської міської ради, з проханням скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Листом Виконавчого комітету Вознесенської міської ради №Кол-513 від 04.10.2023 року, позивачам відмовлено в задоволенні прохання з тих підстав, що ч.10 ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Отже для скасування державної реєстрації земельної ділянки, позивачам було рекомендовано звернутись до суду.

Ухвалою від 18 грудня 2023 року повадження по справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

22 січня 2024 року від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив на позовна заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є неналежним відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року замінено неналежного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Харкіській області.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

11 квітня 2024 року від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки земельна ділянка була зареєстрована у Державному земельному кадастрі у відповідності до норм чинного законодавста, протиправні дії з боку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відсутні.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали заяву, в яких просили розгляд справи здійснювати без їх участі позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Вознесенська міська рада Миколаївської області, на адресу суду надіслали заяву, в якій просили розгляд справи здійснювати без участі представника, позовні вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували.

Представник відповідача Головне управління Держгеокадастру у Харіківській області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши позицію учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 12 березня 1994 року на підставі рішення Новогригорівської сільської ради народних депутатів №63 від 17 грудня 1993 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 4106 на земельну ділянку площею 0,0540 га для ведення садівництва в межах території Новогригорівської сільської ради Вознесенського району.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Позивачі є спадкоємицями першої черги за законом на підставі їх заяв у Другій Вознесенській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №227/2009. Відповідно до відповіді державного нотаріуса Другої Вознесенської нотаріальної контори від 05.09.2023 року за №677/02-14 спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняли. (а.с13)

До складу спадщини також увійшла земельна ділянка площею 0,0540 га., для ведення садівництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю сер. МК № 4106.

Однак, позивачі позбавлені можливості виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі , так як земельна ділянка, яка перебувала у власноств ОСОБА_3 знаходить в межах зареєстрованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0196. Вказане підтверджується листом сертифікованого інженера-землевпорядника, викопіюванням з відображенням орієнтовного розташування земельної ділянки приватної власності та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. (а.с.14-19)

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, ділянка площею 22,8176 га. к/н :02:000:0196, з цільовим призначенням 01.17 Земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянами чи юридичними особами), категорією Землі сільськогосподарського призначення, розташованої - Миколаївська область, Вознесенський район, Вознесенська територіальна громада, зареєстрована 25.08.2021 року, інженером-землевпорядником ОСОБА_4 . Відповідно до відомостей про суб`єкта речового права, найменуванням юридичної особи значиться Вознесенська міська рада, код ЄДРПОУ - 38016400. Інформація щодо виду речового права відсутня.

Розміщення земельної ділянки обумовлено тим фактом, що в результаті державної реформи об`єднання територіальних громад, Новогригорівська сільська рада, Вознесенського району ввійшла до Вознесенської територіальної громади.

В зв`язку з викладеним, позивачі звернулись до Вознесенської міської ради, з проханням скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Листом Виконавчого комітету Вознесенської міської ради №Кол-513 від 04.10.2023 року, позивачам відмовлено в задоволенні прохання з тих підстав, що ч.10 ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В судовому засіданні було встановлено, що реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0196 здійснено відділом №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ().

Також було встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки :02:000:0196 була здійснена на підставі рішення Вознесенської міської ради №43 від 19.07.2021 року «Про надання дозволу Територіальній громаді міста Вознесенська на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки».

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином наявними є майнові права ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які згідно ст.1261 ЦК України, як діти спадкодавці являються спадкоємцями першої черги та спадщину прийняли.

Статтею 22 Земельного Кодексу України, чинною на момент видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 12 березня 1994 року передбачено, що право власності на землю або право постійного користування наданою земельною ділянкою виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 23 Земельного Кодексу України, чинною на момент видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 12 березня 1994 року, Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, ОСОБА_3 , отримавши державний акт на право приватної власності на землю сер. МК №4106, на земельну ділянку площею 0,0540 га., для ведення садівництва, який належним чином акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №91, набула в законному порядку право власності 12 березня 1994 року.

На теперішній час, це право власності ніким не скасоване та не оспорюється.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Аналогічні висновки містять постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц, постанова Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 233/4679/18-ц.

Крім того, за положеннями статей 193, 194 ЗК України державний земельний кадастр є єдиною державною геоінформацїйною системою відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про-розподіл земель між власниками і користувачами, призначенням якого є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обгрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Зазначені норми кореспондуються зі змістом статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», де за положеннями частини 10 статті 24 цього Закону, зі змінами та доповненнями станом на 5 грудня 2019 року, визначається, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, в тому числі, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Також підпунктом 2 пункту 114 Поряду ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру.

Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 25.08.2021 року, однак, станом на 07.09.2023 року, речових прав Вознесенської міської ради на земельну ділянку :02:000:0196, тобто на протязі двох років, так і не зареєстровано.

Тому на підставі ст. 79-1, 198 Земельного кодексу України, п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0196 підлягає скасуванню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження, своїм майном, та ч.1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах, про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року у справі № 814/3476/14 в постанові від 31.01.2019 року у справі № 826/14200/17, надано висновок про те, що оскільки у чинному законодавстві України відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права, обрання такого способу захисту, як скасування державної реєстрації земельної ділянки з відповідним кадастровим номером є єдиним можливим та ефективним способом захисту прав позивача.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на те, що за ОСОБА_3 право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, в тому числі шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141,142, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов задовольнити частково .

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 22,8176 га, яка розташована за межами населеного пункту на терторії Вознесенської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області для «01.17 Земельні ділянки запасу (земельні дялнки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) з кадастровим номером :02:000:0196 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2024 року.

Суддя М.М. Ротар