Справа №: 398/3554/23
провадження №: 2/398/453/24
УХВАЛА

Іменем України

"26" грудня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Шинкаренко І.П.,

за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Ковальов Андрій Ігорович до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ковальов А.І., звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просить визнати останню такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Нероди Л.М. від 09 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року № 547-р призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з припиненням повноважень судді Нероди Л.М. та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2024 року головуючим суддею визначено Шинкаренко І.П.

Ухвалою судді від 30 вересня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

15 листопада 2024 року від представника позивача Ковальова А.І. до суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що вирішення даного питання втратило для позивача актуальність.

21 листопада 2024 року представник відповідача адвокат Саєнко К.М. подала до суду заяву, у якій зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення заяви представника позивача про залишення позову без розгляду та просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 10000,00 грн, посилаючись на положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України, зокрема, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. До заяви також додано документи для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача адвокат Ковальов А.І. подав до суду заперечення щодо заяви відповідача про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, які обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відтак, представник позивача зазначає, що у діях позивача відсутні ознаки необгрунтованості чи недобросовісності, які б свідчили про його неналежну поведінку, оскільки до суду він звернувся у липні 2023 року, з незалежних від нього причин провадження у справі відкрито у квітні 2024 року, а у листопаді 2024 року позивачу стало відомо про відкриття провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради до нього про виселення із службового житла, яким і є спірна квартира. З огляду на зазначене, вирішення заявленої ОСОБА_1 вимоги втратило для нього актуальність у зв`язку з чим він і звернувся до суду із клопотанням про залишення позову без розгляду. Також просив провести розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача адвоката Саєнко К.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, також просила розглянути та задовольнити заяву про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Закріплене за позивачем право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (постанови Верховного Суду від 03.02.2023 в справі № 683/1861/19, від 10.04.2020 в справі № 548/2531/18, від 05.10.2021 в справі №308/13199/17, від 04.04.2022 в справі № 441/1609/19).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє, зокрема, ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Отже, враховуючи, що звернення із заявою про залишення позову без розгляду є диспозитивним правом позивача, і залишення позову без розгляду не суперечить закону і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін та держави, оскільки заява про залишення позову без розгляду подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе задовольнити заяву представника позивача та залишити позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Щодо компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Представник позивача на стадії підготовчого провадження, тобто до розгляду справи по суті, скористався наданим йому процесуальним законом правом та звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За приписами ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17- ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, від 29 квітня 2022 року у справі № 352/744/20.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: - подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; - подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; - подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; - необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; - укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Отже, саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.

Під час розгляду справи судом жодні дії позивача не визнавалися недобросовісними та не було встановлено зловживання з боку позивача своїми процесуальними правами.

У заяві про компенсацію витрат, пов`язаних із розглядом справи, представник заявника послався на норму ч. 3 ст. 142 ЦПК України, яка регламентує порядок розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову, та не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

З огляду на зазначене, досліджені обставини справи та доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 133, 142, 257, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Заяву представника позивача адвоката Ковальова Андрія Ігоровича, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Ковальов Андрій Ігорович до ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Саєнко Катерина Михайлівна, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, залишити без розгляду.

В задоволенні заяви представника відповідача адвоката Саєнко Катерини Михайлівни про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя І.П. Шинкаренко