Провадження №2/522/6599/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.

при секретарі - Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7823,40 гривень та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2023 року сталося ДТП за участі позивача та відповідача, в результаті якої було пошкоджено транспортні засоби. В подальшому, відповідача постановою суду визнано винним у скоєнні ДТП. Після чого, позивачу страховиком було здійснено виплату в максимально можливому розмірі. Проте, розмір збитку перевищує розмір відшкодування, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці між відшкодуванням та розміром збитку. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром матеріального збитку та страховим відшкодуванням в розмірі 7823,40 грн. та відшкодування судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 16352,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.07.2024 року матеріали цивільної справи №947/23231/24 (провадження № 2/947/4789/24) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу передано на розгляд до Приморського районного суду міста Одеси.

14 серпня 2024 року справа № 947/23231/24 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

24 вересня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

19 листопада 2024 року до суду надійшла заява представника позивача ФОП ОСОБА_1 адвоката Хобти Ю.М. про розгляд справи без участі, позов просив задовольнити в повному обсязі.

20 червня 2023 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача завдану шкоду в розмірі 138 599,82 грн. Крім того, представник позивача подав до суду заяву в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, відповідач подав до суду заяву про відкладення с/з. Оголошено перерву на 06.09.2023 року о 15 год. 45 хв.

23 червня 2023 року ухвалою суду заяву представника позивача - адвоката Бобровника Д.О. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом задоволено частково. Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на яку накладений арешт на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2014 (справа №522/3463/14-ц), за номером запису про обтяження: 7839882 (спеціальний розділ); Накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачу на розрахункових або будь-яких інших рахунках відповідача у будь-яких банках та інших фінансових установах, виявлених державним та/або приватним виконавцем при виконанні судового рішення, в межах суми позовних вимог у розмірі 138599,82 грн., до розгляду справи по суті. В іншій частині заяви відмовлено.

06 вересня 2023 року представник позивача подав заяву про перенесення розгляду справи, інші сторони не з`явились. Судом оголошено перерву на 12.10.2023 року о 15 год. 30 хв.

12 жовтня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача Кривацюка А.П. про залучення третьої особи. Залучено до участі Приватне акціонерне товариство «Страхову компанію» Євроніс Україна», , 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. В судове засідання викликано залучену особу. Залучено до матеріалів справи надані відповідачем докази. Судом оголошено перерву на 07.12.2023 року о 15 год. 00 хв.

07 грудня 2023 року представник позивача подав заяву про відкладення, відповідач сповіщений в судовому засіданні про наступну дату. Судом оголошено перерву у зв`язку з клопотанням на 22.02.2024 року о 15 год. 30 хв.

22 лютого 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача Кривацюка А.П. про витребування доказів. Витребувано з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, ) засвідчені належним чином копії матеріалів страхової справи № 90335 від 17.03.2023 року за фактом ДТП, яка мала місце 16.03.2023 року о 19 годині 10 хвилин, по вул. Л.Качинського,12 у м. Одесі, за участі автомобіля «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «Porsche Cayenne», державний номерний знак НОМЕР_2 (договір № -1000046 від 16.03.2022 року). Судом оголошено перерву на 28.03.2024 року о 16 год. 00 хв.

15 березня 2024 року до суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на виконання ухвали від 22 лютого 2024 року надійшли належним чином копії матеріалів страхової справи № 90335 від 17.03.2023 року за фактом ДТП.

25 березня 2024 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

28 березня 2024 року в судове засідання представник позивача Слободян Ю.В. подала заяву про проведення судового засідання згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, інші сторони не з`явилися.

28 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05 червня 2024 року на 15:00 год.

02 квітня 2024 року та 03 червня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

05 червня 2024 року судове засідання відбулося. Судом оголошено перерву на 20.08.2024 року о 15 год. 45 хв.

12 червня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

29 липня 2024 року представником відповідача адвокатом Кривоцюком А.П. подано письмові пояснення до суду.

20 серпня 2024 року в судове засідання представник позивача подав заяву про проведення судового засідання згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, представник відповідача подав заяву про відкладення. Судом оголошено перерву на 18.09.2024 р. о 15 год. 45 хв.

18 вересня 2024 року було складено акт про наявність технічних несправностей, а саме відсутність звуку у записі судового процесу, який робить неможливим прослуховування запису судового засідання від 18.09.2024 року.

18 вересня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

02 жовтня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити повністю. Також від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в якій також просив залучити тези промови в судових дебатах.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 20.11.2023 року о15:30 годин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, н/з НОМЕР_3 , по вул.Генерала Петрова, 1, не впевнився в безпечності маневру, а саме рухаючись заднім ходом допустив зіткнення з т.з Renault Sandero, з н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого а/м отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року по справі №947/37736/23 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Судове рішення набрало законної сили, а тому вина особи не потребує доказування при розгляді даної справи в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Транспортний засіб марки «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_4 застрахований у страховій компанії ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується Договором № 16-01 добровільного страхування наземного транспорту від 16 січня 2023 року.

В подальшому, потерпіла ОСОБА_3 звернулася до страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» щодо пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_4 , застрахований згідно Договору страхування 16-01 від 16 січня 2023 р. внаслідок даної страхової події.

Відповідно до вказаного звернення представником страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» було надано ОСОБА_3 рахунок-фактуру № АГСЧ0011320 від 22.11.2023 року на суму 12882,94 грн. та рахунок-фактуру № ИБСЧ0002584 від 22.11.2023 року на суму 5108,40 грн., а також Страховий акт № 2331205-1 від 24 листопада 2023 р. Відповідно до наданих ПрАТ «СК «ВУСО» документів загальна сума страхового відшкодування складає 17991,34 грн.

24 листопада 2023 р. ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 12882,94 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 56858 від 24.11.2023 року та 5108,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 56645 від 24.11.2023 року.

Вказані страховий акт та рахунки-фактури, а також платіжні інструкції є достатніми доказами, що підтверджує розмір понесених збитків, завданих в результаті ДТП.

Як вбачається з листа ПрАТ «Страхова група «ТАС» на № 1356 від 11.01.2024 року, на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) 27.11.2023 надійшла Заява на виплату страхового відшкодування на суму 17991,34 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» від 27.11.2023 N?4322.

Так, оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_3 », була застрахована за Полісом N? НОМЕР_5 в АТ "СГ "ТАС", то керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до АТ "СГ "ТАС", з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу та АТ "СГ "ТАС" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого полісом N? EP 216479931 з вирахуванням розміру франшизи та розміру фізичного зносу деталей згідно умов полісу страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням АТ «СГ «ТАС» склала: 7823,40 гривень (франшиза - 3200,00 грн. + фізичний знос деталей 4 623,40 грн. = 7 823,40 грн.).

В подальшому, 15 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір N? 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку N?l до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування N? -16-01 від 16.01.2023 року (пункт 71 і 100 Додатку N?l до Договору).

25.04.2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з повідомленням про відступлення права вимоги та актом (вимогою) № 2007201 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Однак, враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 збитки в добровільному порядку відшкодовані не були, позивач, як Новий кредитор, який має право вимоги, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.

У пункту 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування та укладенням договору про відступлення права вимоги до позивача, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування.

При цьому, за правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 1188 ЦК України).

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. №6 роз`яснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грошима потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб.

В порядку ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

П.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: якщо особа після ДТП виконала роботи по ремонту, то відшкодування збитків відбувається на підставі тих документів, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів і саме ці витрати мають бути їй відшкодовані».

Суд доходить висновку, що належна сума відшкодування завданого позивачу збитку становить різницю між повним розміром заподіяного збитку та страховим відшкодуванням, яка становить 7823,40 грн. Суд враховує, що на користь потерпілої особи страховиком відповідача було здійснено страхове відшкодування у сумі 17991,34 грн., яке позивачем відраховано з загального розміру матеріального збитку при обґрунтуванні його позовних вимог.

Зазначені докази відповідач належним чином не спростував, інший розмір шкоди ним не доведено, а судом не встановлено.

Тобто позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, доведені та не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (квитанція від 19.07.2024 року).

Разом з тим, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 16352 грн.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ( п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат до позовної заяви надано в копіях: договір № 25-05 від 25.05.2024 року між ФОП ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» про надання правової (правничої) допомоги, додаткова угода № 1/0907 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25.05.2024 року від 09.07.2024 року, квитанцію від 11.07.2024 року на суму 16352,00 грн. та виписка з ЄДРПОУ, свідоцтво та посвідчення адвоката України.

Водночас, додаткова угода № 1/0907 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25.05.2024 року від 09.07.2024 року містить детальний опис робіт, вартість та час, витрачений на надання юридичних послуг.

Згідно з квитанцією від 11.07.2024 року було здійснено оплату наданих юридичних послуг № від 11.07.2024 року в розмірі 16352,00 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18,від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи слідує, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 16352,00 грн. є явно завищеним та неспівмірним з витраченим часом.

Заявлена позивачем сума не може бути безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Отже, на переконання суду, дана справа не є складною, письмові докази сторонами протягом розгляду справи не долучались, експертизи не призначались, свідки не допитувались, особливих суттєвих зусиль дана справа не потребувала.

Враховуючи викладене, оцінивши рівень витрат представника позивача на правничу допомогу, а також співмірність витрат зі складністю предмета спору, виходячи із критеріїв розумності та пропорційності оплати послуг адвоката, з огляду на тривалість розгляду справи, обсяг виконаних робіт, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу частково у розмірі 1000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1173 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 15, 43, 44, 76, 81, 83, 89, 95, 128, 133, 137, 141, 210-211, 259, 263, 264, 265, 266, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) завдані збитки в розмірі 7823,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2024 року.

Суддя