Провадження № 2/756/170/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Марценюк А.І.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ;

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_4 ;

третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_7 , яка є співвласником квартири АДРЕСА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування вказаним помешканням.

У вказаній квартирі, яка складається із 3-х житлових кімнат площею 17,0 кв.м., 12,3 кв.м. та 7,6 кв.м. зареєстровані позивач ОСОБА_7 її батько ОСОБА_3 , рідний дядько ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 та їх сином ОСОБА_6 .

Хоча співвласниками квартири є ОСОБА_7 , якій належить 1/5 часка, ОСОБА_3 , якому належить 1/5 частина квартири, ОСОБА_2 , якому належить 3/5 частини помешкання, фактично в квартирі проживають батько та мати позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у кімнаті 17,0 кв.м., дядько позивача ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 у кімнаті 12,3 кв.м. та їх син ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_7 на даний час не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , при цьому фактично мешкала разом з батьками у кімнаті площею 17,0 кв.м.

Таким чином, між співвласниками, які є членами однієї родини склався певний порядок користування житлом за яким кімната площею 7,6 кв.м. була вільною, однак на даний час доступ до цієї кімнати обмежений оскільки ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 та їх сином ОСОБА_6 у ній проводиться ремонт.

За твердженням ОСОБА_7 вона має намір облаштувати своє сімейне життя і не має можливості проживати у одній кімнаті з батьками, а тому як співвласник, якій належить 7,38 м.кв. житлової площі помешкання просить виділити у її користування кімнату площею 7,4 кв.м.; виділити ОСОБА_3 у користування кімнату площею 12,2 кв. м., а ОСОБА_2 у користування кімнату площею 17 кв.м., залишивши у спільному користуванні інші приміщення: коридор - 11 кв. м.; вбиральню 1,1 кв. м.; ванну - 2,7 кв. м.; кухню - 6,9 кв. м.; комору - 1,2 кв. м.; засклену лоджію 3,1 кв. м; засклену лоджію - 2,2 кв. м.

При цьому, ОСОБА_7 погоджується у якості грошової компенсації за користування площею 0,08 кв. м., що є відступом від ідеальної частки ОСОБА_7 (7,32 кв. м.) у праві власності на квартиру сплатити на користь ОСОБА_2 2 310,00 грн.

Позивач вказує, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою та вважає, що запропонований нею порядок користування не порушить права жодного із співвласників квартири, тому просить про задоволення позову.

В ході розгляду справи до участі в справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_6 , який у письмових поясненнях повідомив, що відповідач ОСОБА_2 подарував йому 1/5 частину квартири за адресою АДРЕСА_2 . Тому станом час розгляду справи співвласникам квартири є чотири особи, а саме позивач ОСОБА_7 , якій належить 1/5 частина квартири, ОСОБА_2 , якому належить 2/5 частини квартири, ОСОБА_3 , який є власником 1/5 частина квартирита ОСОБА_6 , якому належить 1/5 частина квартири.

При цьому, ОСОБА_6 вказував, що ОСОБА_2 немає ніякої переваги на проживання в окремій кімнаті площею, 7,32 кв. м., оскільки позивач із своїм батьком ОСОБА_3 мають у власності по 1/5 частини квартири, що у сумі складає лише 14,64 кв.м. квартири, а насправді проживають у кімнаті 17 кв м., тобто різниця більша за їх частку на 2,36 кв.м.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказувала що частка позивача у праві власності на квартиру становить 7,32 кв.м, а тому вважає що її довірителю доцільно виділити в користування найменшу кімнату квартири, площа якої становить 7.4 кв.м.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 , які є батьками позивача не заперечували проти задоволення позову та наполягали на запропонованому порядку користування кімнатами. При цьому підтвердили, що тривалий час користуються кімнатою 17 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнавали. ОСОБА_2 пояснив, що квартира 3-кімнатна, 4 співвласника, проживають у квартирі фактично 6 осіб. При цьому, кімнату, площею 7.4 кв.м., яку просить виділити позивач, займає його син ОСОБА_6 для якого, після смерті діда з бабою у кімнаті власними силами та коштами зроблено ремонт, без залучення коштів та засобів інших співвласників квартири. В середній за розміром кімнаті 12,2 кв. м. проживав та проживає відповідач ОСОБА_2 із своєю дружиною та донькою. У найбільшій за розміром кімнаті 17,0 кв. м. проживає позивач ОСОБА_7 зі своїм батьком відповідачем ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що порядок користування квартирою, який існує на даний час є оптимальним та відповідає інтересам і часткам всіх співвласників. Більше того зазначив, що позивач керуючись лише особистими інтересами бажає переселити його з дружиною та сином у кімнату, яку з власної ініціативи у свій час зайняв і в якій весь час проживає ОСОБА_3 , на що він не погоджується. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти позову у повному обсязі, крім іншого вказувала, що насправді позивач ОСОБА_7 тривалий час не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Вислухавши пояснення сторін, та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи та подані докази, судом встановлено наступне.

Спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 , співвласникам якої є чотири особи, а саме: ОСОБА_7 належить 1/5 частина квартири, ОСОБА_2 2/5 частини квартири, ОСОБА_3 1/5 частина квартири, ОСОБА_6 1/5 частина квартири.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , крім інших осіб підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.01.2001 року.

Право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №260 від 23.10.2020 року.

Право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 підтверджується договором дарування №1290 від 29.08.2022 року.

За технічним паспортом квартира складається із 3-х житлових кімнат площею 17,0 кв.м., 12,3 кв.м. та 7,6 кв.м., крім того в квартирі є коридор - 11 кв. м.; вбиральня 1,1 кв. м.; ванна - 2,7 кв. м.; кухня - 6,9 кв. м.; комора - 1,2 кв. м.; засклена лоджія 3,1 кв. м; засклена лоджія - 2,2 кв. м.

Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування/ фізичних осіб Оболонської РДА у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_7 її батько ОСОБА_3 , рідний дядько ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 та їх сином ОСОБА_6 .

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли з приводу порядку користування майном, що перебуває в спільній частковій власності.

Суд враховує, що відповідно до ст. ст. 47, 48 Житлового кодексу УРСРС жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

За таких обставин, враховуючи розмір квартири та кількість її співвласників усунути непорозуміння в користуванні майном шляхом виділення в натурі кожному його ідеальної частки без порушення прав інших співвласників неможливо, а тому єдиним можливим способом вирішення спору є визначення в судовому рішенні порядку користування вказаним майном.

Суд звертає увагу учасників справи, що вимушене встановлення порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру часток співвласників, а спрямоване на усунення непорозумінь співвласників, які проживають у одному помешканні.

При цьому, встановлюючи порядок користування квартирою суд має враховувати кількість співвласників та розмір належних їм часток, кількість осіб зареєстрованих у помешканні, їх вік, інтереси неповнолітніх дітей, стосунки в родині, порядок користування кімнатами, який склався між співвласниками і влаштовував сторони до подання позову.

В судовому засіданні з`ясовано та підтверджено сторонами, що фактично в квартирі проживають батько та мати позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , дядько позивача ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 та донькою та їх син ОСОБА_6 . Позивач ОСОБА_7 на даний час не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Також в судовому засіданні встановлено, що за тривалий час між сторонами склався усталений порядок користування квартирою за яким батьки позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживають у кімнаті 17,0 кв.м., дядько позивача ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 та донькою у кімнаті 12,3 кв.м. та їх син ОСОБА_6 у кімнаті 7,6 кв.м. у якій зробив ремонт після смерті діда з бабою без залучення коштів та засобів інших співвласників квартири.

У своїх позовних вимогах позивач просить встановити наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме:

- виділити ОСОБА_7 у користування кімнату площею 7,4 кв. м., стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 2 310,00 грн. у якості грошової компенсації за користування площею 0,08 кв. м., що є відступом від ідеальної частки ОСОБА_7 (7,32 кв. м.) у праві власності на квартиру;

??- виділити ОСОБА_3 у користування кімнату площею 12,2 кв. м.;

- виділити ОСОБА_2 у користування кімнату площею 17 кв. м.;

- залишити у спільному користуванні інші приміщення: коридор - 11 кв. м.; вбиральню 1,1 кв. м.; ванну - 2,7 кв. м.; кухню - 6,9 кв. м.; комору - 1,2 кв. м.; засклену лоджію 3,1 кв. м; засклену лоджію - 2,2 кв. м.

При цьому судом встановлено, що позивач у спірній квартирі не проживає, оскільки перебуває за межами країни.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Суд зазначає, що порядок користування квартирою, про який просить позивач, не враховує баланс інтересів співвласників та не забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав, оскільки позивач у квартирі не проживає, кімната, яку вона просить виділити у користування, тривалий час займає її повнолітній брат ОСОБА_6 , який разом з своїми батьками здійснив ремонт у цій кімнаті та категорично заперечує проти переселення в одну кімнату з батьками.

Більше того, частки у праві власності позивача ОСОБА_7 та її батька ОСОБА_3 по 1/5 частини квартири, що у сумі складає лише 14,64 кв.м. квартири, а насправді проживають у кімнаті 17 кв м., тобто різниця більша за їх частку на 2,36 кв.м.

Суд вважає, що визначення такого порядку користування жилим приміщенням, який зазначений у позовній заяві, буде порушувати права всіх співвласників та усталений порядок користування квартирою і ускладнить конфліктну ситуацію між членами однієї родини.

Приймаючи рішення у даній справі суд бере до уваги твердження ОСОБА_7 , що вона має намір облаштувати своє сімейне життя і проживання у одній кімнаті з батьками буде створювати для неї незручності та дискомфорт, однак на думку суду саме по собі це твердження не може свідчити про переваги на проживання в окремій кімнаті площею, 7,32 кв.м.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Іншими співвласниками квартири АДРЕСА_1 не подано зустрічних позовних вимог та не запропоновано визначення іншого порядку користування житловим приміщенням.

За таких обставин, зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 355,356, 358, 361 ЦК України, ст.ст. 47, 48 Житлового Кодексу -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про встановлення порядку користування квартирою - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 червня 2024 року.

Суддя А.В. Шевчук