Справа № 522/9303/22
Провадження № 2/522/2585/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тетькової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2022 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 21 червня 2018 року в розмірі, який еквівалентний 89990,00 доларів США, визначений шляхом конвертації за офіційним курсом Національного банку України долара США у гривню станом на день ухвалення судового рішення; три проценти річних з простроченої суми року, який еквівалентний 9704,89 доларів США, визначений шляхом конвертації за офіційним курсом Національного банку України долара США у гривню станом на день ухвалення судового рішення; штраф у розмір 32911,74 грн.; судовий збір у розмірі 12405 грн. та судові витрати 471,10 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 21 червня 2018 року між ним та Відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого відповідачу повинно бути передано в борг сума 2 382 835,05 грн. (Два мільйона триста вісімдесят дві тисячі вісімсот тридцять п`ять грн. 05 коп.) , що в еквіваленті на день складання та підписання вище зазначеного договору становить 90 000,00 (Дев`яносто тисяч) доларів США за офіційним курсом НБУ (за 100 доларів США 2647,5945 грн.) на термін з 21 червня 2018 року по 20 грудня 2018 року включно, без виплати відсотків. Умови договору закріплені письмово, підтверджуються договором позики від 21 червня 2018 року. Фактично Відповідач 21 червня 2018 року отримав зазначену вище суму в доларах США, тобто 90000,00 $, про що ним була надана відповідна розписка.

Згідно п. 1.4. Договору позики Відповідач повинен був повернути всю суму позики до 20 грудня 2018 року включно. У встановлений строк борг Відповідачем не повернуто. Після довгих перемовин у червні 2021 року вони домовилися, що, ураховуючи те, що Відповідач знаходиться за межами України та у зв`язку з пандемією коронавірусу, останній буде повертати борг шляхом перерахування коштів на банківську карту, відкриту у АТ «Сбербанк». 05 липня 2021 року Відповідач перерахував в рахунок свого боргу на банківську картку 10,00 (Десять) доларів США. Після цього і до теперішнього часу, не зважаючи на постійні вимоги про сплату боргу за договором, Відповідач, посилаючись на різні причини, ухиляється від сплати боргу та більше не сплатив нічого.

Ухвалою суду від 16 вересня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року клопотання Позивача про направлення судового доручення задоволено.

Доручено компетентному органу (суду) Республіки Казахстан виконати наступні процесуальні дії:

1) вручити Відповідачу ОСОБА_2 , який проживає за адресою: 041322, Жетисуська область, Панфіловський район, Пенжимський сільский округ, село Пенжім , копію ухвали суду від 16.09.2022 року про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, 2 судові повістки про виклик до суду.

У разі відсутності Відповідача ОСОБА_2 , за адресою проживання: 041322, Жетисуська область, Панфіловський район, Пенжимський сільский округ, село Пенжім, повістку вручити повнолітньому члену його сім`ї, а також встановити місце його проживання або тимчасового перебування, місце роботи у визначений законодавством Республікою Казахстан спосіб, або іншу адресу, за якою може бути вручена судова повістка.

2) допитати Відповідача ОСОБА_2 з приводу наступних питань:

- чи визнає Відповідач обставини позову, повідомлені Позивачем (повністю або частково)? Якщо визнає частково, то в якій саме частині?

- якщо не визнає, то якими доказами може спростувати повідомлені Позивачем обставини?

- чи надаватиме Відповідач докази, на які він посилається, у разі заперечення проти позову? Чи будуть у нього відповідні клопотання про витребування додаткових доказів, якщо так, то яких саме?

- Які інші фактичні обставини, що можуть мати значення для вирішення спору, може повідомити Відповідач? Чи бажає надати суду докази по справі?

- чи бажає Відповідач укласти з Позивачем мирову угоду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді?

- Чи бажає бути присутнім при розгляді справи та чи не заперечує проти розгляду справи у його відсутності? Якщо відповідач бажає бути присутнім при розгляді справи, то на які засоби зв`язку (факс, телефон, офіційна електронна пошта тощо) йому може бути надіслано судову повістку про виклик в суд?

22 липня 2024 року до суду надійшов лист від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме інформація компетентного органу Республіки Казахстан щодо передачі на виконання доручення Приморського районного суду м. Одеси про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій стосовно ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення, зазначив, що має намір звернутись до адвоката за професійною правничою допомогою.

Однак відповідач чи його представник до суду не з`явився, ніяких заяв не надав.

В судове засідання 18 грудня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Позивач надав заяву про слухання справи за відсутності.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

21 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 відповідні грошові кошти з врахуванням умов договору.

Пунктом 1.2 Договору позики визначено, що сума позики складає 2 382 835, 05 гривень, що складає еквівалент, по курсу 2647,5945 гривень за 100 доларів США, встановленого НБУ станом на день укладення відповідного договору. Та складає 90 000,00 доларів США. А Ліберман зобов`язався повернути ОСОБА_1 в строк та на умовах, визначених договором, позику у вказаному розмірі.

Згідно п. 1.4. Договору позики Відповідач повинен був повернути всю суму позики до 20 грудня 2018 року включно.

Пунктом 1.10 Договору позики визначено, що місцем виконання зобов`язання ОСОБА_2 за Договором позики повинно відбутись в м. Одесі за адресою ОСОБА_1 або за погодженням між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи у встановлений строк борг Відповідачем не повернуто.

Як зазначає Позивач та не заперечувалось Відповідачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в червні 2021 року домовилися, що, ураховуючи те, що Відповідач знаходиться за межами України та у зв`язку з пандемією коронавірусу, останній буде повертати борг шляхом перерахування коштів на банківську карту, відкриту у АТ «Сбербанк».

05 липня 2021 року Відповідач перерахував в рахунок свого боргу ОСОБА_1 на банківську картку 10,00 (Десять) доларів США, що підтверджується випискою по рахункам (а.с. 31-33).

Як зазначає Позивач, після цього і до моменту звернення до суду, не зважаючи на постійні вимоги про сплату боргу за договором, Відповідач, посилаючись на різні причини, ухиляється від сплати боргу та більше не сплатив нічого.

Разом з цим, суд враховує ту обставину, що під час виконання доручення Приморського районного суду м. Одеси про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій, 29 лютого 2024 року Панфіловським районним судом області Жетісу (компетентний орган Республіки Казахстан), в судовому засіданні був допитаний ОСОБА_2 , який відповів на наступні запитання:

1) Чи визнає позовну заяву ОСОБА_1 .?

Відповідач ОСОБА_2 позовну заяву не визнаю, зазначив, що сталась помилка оскільки він тільки дізнався про відповідний позов, у зв`язку з чим останній мав намір звернутись за правовою допомогою.

2) Чи згоден укласти мирову угоду?

Відповідач ОСОБА_2 ні.

3) Чи маєте намір приймати участь в судових засіданнях, які проходять в Приморському районному суді м. Одеси?

Відповідач ОСОБА_2 Я не маю можливості приймати участь в судовому засіданні, заперечую щоб розгляд справи відбувся за моєю відсутністю, буду звертатись до адвоката.

4) Чи є у Вас клопотання чи заяви по суті позовної заяви?

Відповідач ОСОБА_2 ні, не маю.

У зв`язку з чим, суд вважає, що ОСОБА_2 належним чином сповіщений про розгляд відповідної справи, жодних заяв чи клопотань від ОСОБА_2 до Приморського районного суду м. Одеси не надходило, в матеріалах справи відсутні відомості, що Відповідач звертався до адвоката, у зв`язку з чим, суд приймає до уваги інформацію, яка була надана Панфіловським районним судом області Жетісу (компетентний орган Республіки Казахстан) відносно Відповідача по справі.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 1.5. Договору позики визначено, що сторони узгодили положення про те, що у разі зміни курсу долара США до гривні, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики (частини позики) відповідав доларовому еквіваленту позики за курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату повернення позики (частини позики), що розміщується на офіційному сайті Національного банку України.

Пунктом 1.6. Договору позики сторонами визначено, що фактична сума кожного платежу, включаючи остаточний розрахунок за донним договором, має бути визначено за курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент здійснення платежу.

Таким чином, розмір боргу на момент звернення до суду становить 89990,00 доларів США, або у відповідності до ч. 2 ст. 524 ЦК України та п. 1.5. Договору позики грошовий еквівалент зобов`язання в гривнях на дату подачі позовної заяви складає 89990,00 доларів США х 36,5686 грн./$ = 3290808,41 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 1.3. Договору позики нарахування відсотків за використання позики не здійснюються.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Виходячи із формулювання, ст. 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності Відповідача (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від Відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати Позивачу. Ці кошти нараховуються незалежно від вини Відповідача.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

Розрахунок суми 3-х відсотків на момент подачі позову в суд за користування чужими коштами внаслідок їхнього неправомірного утримання:

Вихідні дані:

1. Період прострочення боргу 90000,00 $ за період з 21 грудня 2018 р. по 05 липня 2021 р. включно становить 928 днів, період прострочення боргу 89990,00 $ за період з 06 липня 2021 р. по 08 липня 2022 року включно 384 днів.

2. Сума боргу з 21 грудня 2018 р. по 05 липня 2021 р. включно становить 90000,00 $, з 06 липня 2021 р. по 08 липня 2022 року включно - 89990,00 $

У відповідності ч. 2 ст. 533 ЦК України та п. 1.6 Договору боргу визначена як грошовий еквівалент в іноземній валюті, а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти долар США, на день платежу.

Розрахунок:

1) 90000,00 $ (сума боргу) х 3 % /365 (кількість днів у році) х 928 дн. (кількість днів прострочення) = 6864, 66 $

2) 89990,00 $ (сума боргу) х 3 % / 365 (кількість днів у році) х 384 дн. (кількість днів прострочення) = 2840,23 $

Три відсотки річних із простроченої суми на дату подачі позивної заяви становить 6864,66 $ + 2840,23 $ = 9704,89 доларів США, відповідно до вище викладеного розрахунку.

Таким чином, три відсотки річних із простроченої суми на дату звернення до суду із позовом ОСОБА_1 гривнях становить 9704,89 $ х 36,5686 грн. = 354894,24 грн. (триста п`ятдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні двадцять чотири копійки).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, якщо у разі не своєчасного, тобто в строк зазначений договором позики, Відповідач не вернув суму позики, то він повинен заплатити пеню у розмірі 1% від простроченої суми боргу. Але визначення пені у Договорі не вірно, тобто допущена технічна помилка. Слід вважати не пені, а штраф. Тому що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України), а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Тому в укладеному Договорі позики визначено вид неустойки, як штраф, який обчислюється у розмірі 1% від простроченої суми боргу.

Виходячи із формулювання ст. 549 ЦК України, до настання строку виконання зобов`язання штраф є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, тобто санкцію, яка спрямована на компенсацію негативних для Позивача наслідків порушення зобов`язання Відповідачем. Штраф, який має одноразовий характер, вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором, тобто до 21 грудня 2018 року.

Розрахунок розміру штрафу

Вихідні дані:

1. Встановлений Договором позики відсоток від простроченої суми боргу - 1%;

2. Сума боргу на дату початку прострочки своїх обов`язків згідно Договору позики 90000,00* доларів США

У відповідності ч. 2 ст. 533 ЦК України та п. 1.6 Договору боргу визначена як грошовий еквівалент в іноземній валюті, а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Сума штрафу = 90000,00 $ х 1% х 36,5686 грн./ $ = 32911,74 грн.

Сума штрафу за прострочку виконання Відповідачем своїх обов`язків по Договору позики згідно вище викладеного розрахунку складає 24819,21 грн..

Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача на день подачі позовної заяви складає 3290808,41 грн. + 354894,24 грн. (3% річних із простроченої суми) + 24819,21 грн. (сума штрафу) = 3678614,39 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс витрати для подачі зазначеного позову у вигляді судового збору, який складає 12405,00 грн., які на підставі ст. 141 ЦПК України, також підлягають стягненню з відповідача.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу всебічно та з врахуванням наданих доказів, суд вважає, що відповідні вимоги позивача за позовом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 549-552, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики від 21 червня 2018 року в розмірі, який еквівалентний 89990,00 доларів США, визначений шляхом конвертації за офіційним курсом Національного банку України долара США у гривню станом на момент звернення до суду та складає 3 290 808(три мільйони двісті дев`яносто тисяч вісімсот вісім) гривень 41 копійка, 3% річних з простроченої суми, який еквівалентний 9704,89 доларів США, визначений шляхом конвертації за офіційним курсом Національного банку України долара США у гривню станом на момент звернення до суду та складає 354 894 (триста п`ятдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири) гривні 24 копійок; штраф у розмір 32 911 (тридцять дві тисячі дев`ятсот одинадцять) гривень 74 копійки.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 12405 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 27 грудня 2024 року.

Суддя Чернявська Л.М