ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/817/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/91/20 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в.о. начальника Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області на ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 14.03.2024 (повний текст складено 14.03.2024, суддя в суді першої інстанції Здоровило В.А.) у цивільній справі за скаргою стягувача ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сириці Олександра Сергійовича, боржник ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

стягувач ОСОБА_2 звернулася у березні 2024 року до суду зі скаргою на дії державного виконавця, якою просила:

- визнати бездіяльність старшого державного інспектора Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Сириці О.С. у ВП №71999515 протиправною;

- зобов`язати старшого державного інспектора ОСОБА_4 вжити всіх заходів примусового виконання рішення по стягненню аліментів, передбачених ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, звернути стягнення на кошти, цінні папери та майно боржника; звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; заборонити боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності;

- зобов`язати старшого державного інспектора Сирицю О.С. направити стягувачу ОСОБА_2 постанову про відкриття ВП №71999515;

- відшкодувати судові витрати.

Зазначає, що рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 03.06.2020 з боржника на користь стягувача стягнуто пеню за несплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 в розмірі 101 811,91 грн.

На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист №690/91/20 від 17.08.2020, який разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2023 був направлений до Києво-Святошинського ВДВС у Київській області.

З Єдиного реєстру боржників стягувачу стало відомо, що Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) було відкрито ВП №71999515, державний виконавець Сириця О.С.

Заявою від 16.06.2023 стягувач просила ДВС направити постанову про звернення стягнення на доходи боржника та винести постанову про арешт коштів боржника, однак відповіді на своє звернення вона не отримала, дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не вчиняв, рішення суду не виконується, що обумовило звернення до суду із цією скаргою.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 14.03.2024 указану скаргу задоволено з посиланням на обґрунтованість тверджень стягувача про невжиття державним виконавцем передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» дій з примусового виконання рішення суду про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Також стягнуто з ДВС на користь стягувача 4000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, в.о. начальника Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області подав 29.03.2024 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду у справі, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Зазначає, що 16.06.2023 державний виконавець відкрив виконавче провадження та на підставі ч.5 ст.9 ЗУ «Про виконавче провадження» вніс відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. Самі ці дії є перешкодою для вчинення боржником заходів з відчуження майна. Крім того, 04.07.2023 та 14.02.2024 державним виконавцем приймалися постанови про арешт коштів боржника, які надсилалися банківським установам. Також до банків державний виконавець звертався із запитами щодо наявних у боржника рахунків із залишками коштів та з платіжними інструкціями для їх списання. У МВС державний виконавець з`ясовував про наявність транспортних засобів, які зареєстровані за боржником, а в ПФУ та ДПС щодо джерел отримання доходів ОСОБА_3 . У свою чергу вказані органи повідомили про відсутність доходів у боржника, що унеможливило звернення стягнення на його заробіток. Отже державний виконавець належним чином вжив усі дії, передбачені ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» для забезпечення примусового виконання рішення суду.

Вимогу про визнання протиправною бездіяльності щодо не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження суд помилково задовольнив, адже про виконавче провадження стягувач, за її доводами, дізналася 16.06.2023, однак скаргу подала з пропуском 10-денного строку на оскарження такої бездіяльності державного виконавця.

Стягувач не надала доказів наявності у боржника права власності на 1 / 2 частину нерухомого майна, про що вона зазначила у поданій скарзі.

Суд помилково визнав протиправною бездіяльність державного виконавця у той час як виконавче провадження здійснює орган ДВС.

Скаржник просить апеляційний суд взяти до уваги нові докази щодо належного здійснення державним виконавцем своїх повноважень у виконавчому провадженні щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, які не були надані до суду першої інстанції, оскільки через недостатність часу для опрацювання скарги стягувача та завантаженість роботою державний виконавець не мав можливості завчасно до суду першої інстанції направити докази належного здійснення своїх повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 03.06.2020 (а.с.24-25) задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 в розмірі 101 811,91 грн.

На виконання цього рішення суду був виданий виконавчий лист №690/91/20 від 17.08.2020 (а.с.43), який разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2023 (а.с.41) був направлений ОСОБА_2 до Києво-Святошинського ВДВС у Київській області.

З Єдиного реєстру боржників стягувачу ОСОБА_2 стало відомо, що Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) відкрито ВП №71999515 державним виконавцем Сирицею О.С.

Заявою на ім`я відділу ДВС від 16.06.2023 (а.с.42) ОСОБА_2 просила направити постанову про звернення стягнення на доходи боржника та винести постанову про арешт коштів боржника, однак інформація щодо виконання її заяви відсутня.

Стверджуючи про невжиття державним виконавцем належних заходів із забезпечення примусового виконання рішення суду, стягувач звернулася із даною скаргою на бездіяльність державного виконавця до суду.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених вище фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Згідно вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення викладені у статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За обставин цієї справи суд першої інстанції встановив, що державний виконавець ОСОБА_4 не здійснював належним чином свої повноваження у ВП №71999515 щодо примусового виконання рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 03.06.2020 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пені за несплату аліментів у розмірі 101 811,91 грн.

Такі висновки суд першої інстанції зробив, оскільки скаржник (стягувач) не надала доказів належного здійснення державним виконавцем виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду у справі, а державним виконавцем не було подано відзиву на скаргу стягувача та не було спростовано її доводи.

Проте, з наданих державним виконавцем Синрицею О.С. доказів, вбачається, що виконавчі дії у зазначеному виконавчому провадженні здійснювалися .

Так 16.06.2023 постановою державного виконавця Сириці О.С. відкрито виконавче провадження №71999515.

16.06.2023 державним виконавцем було здійснено запит до МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Платіжними інструкціями від 05.09.2023, 25.09.2023, 01.11.2023, 20.11.2023, 23.11.2023, 06.12.2023, 18.01.2024, 23.01.2024 було виставлено вимоги про списання коштів з рахунку боржника ОСОБА_3 у КБ «Приватбанк».

16.06.2023, 22.09.2023, 23.01.2024 та 14.02.2024 державним виконавцем було здійснено запит до ДПС України щодо суми доходів боржника ОСОБА_3 з яких сплачувалися податки та збори.

Постановами від 04.07.2023 та від 14.20.2024 державного виконавця Сириці О.С. накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_3 , що містяться на відкритих рахунках.

Зазначені докази були надані апеляційному суду державним виконавцем разом з апеляційною скаргою.

При цьому за приписами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку зазначені вище докази державним виконавцем суду першої інстанції не були подані з поважних причин, оскільки 04.03.2024 державний виконавець отримав лише смс-повідомлення про призначення до розгляду скарги у судове засідання на 14.03.2024 та, враховуючи значне завантаження виконавчими провадженнями та невідповідне закону повідомлення, завчасно суду першої інстанції до судового засідання не встиг їх надати.

Таким чином зазначені докази мають бути прийняті до уваги апеляційним судом при вирішенні вимог апеляційної скарги державного виконавця.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже державним виконавцем спростовано посилання скаржника у справі на те, що у виконавчому провадженні взагалі не проводяться виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду.

Крім того, скаргу стягувача в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження слід відхилити, оскільки про виконавче провадження стягувач дізналася принаймні 16.06.2023, як вона сама про те зазначає, однак скаргу з даного приводу подала в лише березні 2024 року, тобто з пропуском 10-денного строку на оскарження бездіяльності державного виконавця, визначеного ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

При цьому стягувачем не обґрунтована поважність причин пропуску зазначених строків для звернення зі скаргою до суду, і питання про поновлення якого вона перед судом не ставила.

За приписами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що заявою від 15.06.2023 (а.с.42), надісланою державному виконавцю засобами поштового зв`язку, про що свідчить квитанція від 16.06.2023, стягувач повідомила орган ДВС про те, що боржник ОСОБА_3 на даний час є військовослужбовцем у військовій частині НОМЕР_1 .

Однак державний виконавець, всупереч приписів ч.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», не вчинив дій жодних дій по зверненню стягнення на заробітну плату боржника для стягнення періодичних платежів (аліментів), чим було допущено порушення прав стягувача внаслідок зазначеної бездіяльності виконавця.

Крім того, з відкритих даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що боржнику ОСОБА_3 дійсно на праві власності на лежить 1 / 2 частка у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що перевірив апеляційний суд.

Проте всупереч приписів ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець не вчинив дій по накладенню арешту на зазначене нерухоме майно боржника у виконавчому провадженні.

Указаних порушень законодавства у поданій апеляційній скарзі державний виконавець не спростував, що свідчить про часткову обґрунтованість вимог стягувача у даній справі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 14.03.2024 у даній справі слід скасувати в частині вирішення вимог скарги стягувача про зобов`язання державного виконавця:

- звернути стягнення на кошти, цінні папери, корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальності, творчої діяльності;

- звернути стягнення на пенсію, стипендію боржника;

- направити стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження №71999515,

які слід відхилити, при цьому вимогу про направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження залишити без розгляду, а також в частині визначення суми витрат на правничу допомогу, що мають бути стягнуті з ДВС на користь стягувача.

Відтак без змін по результатам апеляційного перегляду справи залишається задоволення судом першої інстанції вимог скарги стягувача про зобов`язання державного виконавця звернути стягнення на заробітну плату боржника, накласти арешт на майно боржника, що до яких суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про їх задоволення.

Пропорційно до задоволеної частки вимог скарги стягувача (50%) з ДВС на користь стягувача слід стягнути 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Отже апеляційна скарга ДВС підлягає до часткового задоволення.

За приписами ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Отже зі стягувача ОСОБА_2 на користь Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області слід стягнути пропорційно до відхиленої частини вимог скарги (50%) 1514,00 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 447, 451, 452 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 14.03.2024 у даній цивільній справі скасувати в частині вирішення вимог скарги стягувача про зобов`язання державного виконавця:

- звернути стягнення на кошти, цінні папери, корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальності, творчої діяльності;

- звернути стягнення на пенсію, стипендію боржника;

- направити стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження №71999515;

- в частині визначення суми витрат на правничу допомогу, що мають бути стягнуті з ДВС на користь стягувача.

Залишити без задоволення вимоги скарги стягувача ОСОБА_2 у даній справі про зобов`язання державного виконавця:

- звернути стягнення на кошти, цінні папери, корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальності, творчої діяльності;

- звернути стягнення на пенсію, стипендію боржника.

Вимоги скарги стягувача ОСОБА_2 у справі про зобов`язання державного виконавця направити стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження №71999515 залишити без розгляду.

У решті ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 14.03.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сириці Олександра Сергійовича 1514,00 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 15.05.2024.

Суддя-доповідач

Судді