ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 372/280/22

провадження № 61-10611св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у складі судді Проць Т. В., постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С.,Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовну заяву обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 в Садовому товаристві « Мрія » (далі - СТ «Мрія») в с. Підгірці Обухівського району Київської області площею 0,0733 га, цільове призначення для ведення садівництва.

Зазначала, що ОСОБА_2 є власником, а її дочка ОСОБА_3 є користувачем суміжної земельної ділянки № НОМЕР_2 . Навесні 2021 року між вказаними земельними ділянками ОСОБА_3 встановила огорожу із суцільних металевих листів висотою від 2,08 м до 2,64 м. Внаслідок непрозорості огорожі затінено її земельну ділянку, погіршилось провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин. Крім того, встановлення огорожі призвело до порушення інсоляційного режиму її земельної ділянки.

На підставі викладеного позивачка просила суд усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а саме: привести огорожу між земельними ділянками № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у відповідність до пункту 6.7 Державних будівельних норм (далі - ДБН) Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій».

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Зустрічну позовну заяву мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки НОМЕР_2 у СТ «Мрія» в с. Підгірці Обухівського району Київської області , кадастровий номер :03:019:0021.

Вказувала на те, що з північної сторони де її ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , встановлено два паркани, один з яких, той що встановлений ОСОБА_1 , складається з бетонної основи та сітки-рабиці, а інший - із металопрофілю.

Вона з`ясувала, що встановлений власником ділянки № НОМЕР_1 паркан проходить по території належної їй ділянки № НОМЕР_2 , тобто фактична межа у вигляді паркану з бетонного фундаменту та сітки-рабиці зміщена в бік земельної ділянки її власника, на що остання свого дозволу на давала.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд зобов`язати ОСОБА_1 відновити за власний рахунок стан земельної ділянки, кадастровий номер :03:019:0021, у СТ «Мрія» с. Підгірці Обухівського району Київської області до становища, яке існувало до моменту порушення, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 звільнити поверхню цієї земельної ділянки з північної її сторони на межі із земельною ділянкою, кадастровий номер :03:019:0020, від паркану з бетонного фундаменту та сітки-рабиці.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 19 травня 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ДБН Б.2.2.-5:2011 не регулюють спірні правовідносини, оскільки вони стосуються земельних ділянок прибудинкової території садибної забудови, до яких земельні ділянки сторін у справі не належать, і позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження негативних наслідків від наявності спірного паркану.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав з боку ОСОБА_1 суду не надано.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн, а також 16 000,00 грн на відшкодування витрат на проведення судової експертизи, а всього стягнуто 51 000,00 грн.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 понесла у зв`язку з розглядом справи витрати на проведення експертизи в розмірі 16 000,00 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року - без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення - задоволено частково. Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року скасовано в частині відшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року - залишено без змін.

Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на проведення судової експертизи та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, апеляційний суд виходив із того, що стягнення витрат на проведення експертизи за замовленням учасника справи у випадку відмови у задоволенні позовних вимог суперечить вимогам статті 141 ЦПК України, а отже, додаткове рішення в цій частині є таким, що ухвалене за неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції та додаткове рішення (у нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині), апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи цей спір, встановивши обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не впливають на його законність.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Івашківського А. О. та представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - адвоката Окунєва І. С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині у задоволенні заяв представника ОСОБА_1 - адвоката Івашківського А. О. та представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - адвоката Окунєва І. С. - відмовлено.

Приймаючи додаткову постанову, апеляційний суд виходив із того, що з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення та надані представниками сторін докази понесених витрат на правову допомогу та їх заперечень щодо розподілу судових витрат, є підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за надану правничу допомогу, а саме: ознайомлення з додатковим рішенням - 2 000,00 грн, підготовку апеляційної скарги на додаткове рішення - 3 000,00 грн; підготовку до судового засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення - 2 000,00 грн; виїзд до Київського апеляційного суду та участь в судовому засіданні - 3 000,00 грн, підготовку відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення суду- 3 000,00 грн, а всього на суму 13 000,00 грн; та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат за надану правничу допомогу, а саме за підготовку відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду у розмірі 3 000,00 грн.

Водночас, керуючись положеннями частини десятої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення взаємного зарахування понесених сторонами витрат та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, та відмову у задоволенні обох заяв сторін в іншій частині.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У липні 2023 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішенням, яким задовольнити вимоги цього позову; скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду в частині скасування додаткового рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року та залишити без змін це додаткове рішення; в іншій частині оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін; оскаржувану додаткову постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат та задовольнити заяви представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат у розмірі 24 000,00 грн та 16 000,00 грн відповідно; стягнути на користь з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із переглядом справи в касаційному порядку.

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_2 посилається на неврахування апеляційним судом правових висновків, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2022 року у справі № 372/2896/19, від 13 березня 2023 року у справі № 462/3154/19, від 29 березня 2023 року у справі № 295/17762/18, від 01 червня 2023 року у справі № 345/4558/20 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Також заявниця посилається на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- дійшли помилкових висновків про те, що спору між сторонами щодо фактичних меж користування належними їм земельними ділянками немає;

- не врахували, що заявниця про факт порушення її прав як землевласника дізналась лише у травні 2022 року після проведення відповідної земельно-технічної експертизи;

- безпідставно поклали на заявницю обов`язок доказування факту порушення ОСОБА_1 її права власності на землю, кадастровий номер :03:019:0021;

- дійшли помилкового висновку про відсутність підстав не приймати висновок судового експерта ОСОБА_5 від 18 серпня 2022 року № 3225;

- безпідставно відхилили як доказ висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 17 травня 2022 року № 233/05-2022;

- не надали належну оцінку всім доводам і аргументам заявника та його представника.

Також касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- проігнорував, що висновок експерта від 17 травня 2022 року № 233/05-2022, виготовлений за результатами проведення земельно-технічної експертизи, був оплачений ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 ; цей висновок по суті був підставою для відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 повинна була сплатити судові витрати на проведення вказаної експертизи;

- не врахував, що спір між сторонами цієї справи виник внаслідок пред`явлення необґрунтованого позову ОСОБА_1 , тобто внаслідок її неправильних дій, а тому судові витрати мали бути покладені на неї;

- залишив поза увагою, що стягнення із неї витрат на правову допомогу становитиме надмірний тягар, оскільки з огляду на її рік народження (1943), вона є особою старечного віку з хронічними захворюваннями, пенсіонеркою, ветераном праці та дитиною війни, пенсія якої становить близько 5 000,00 грн на місяць.

Крім того, у касаційній скарзі заявниця заявила про намір відшкодувати понесені нею витрати, пов`язані із розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, а також інші судові витрати, у зв`язку із розглядом справи. Та вказала на те, що докази на підтвердження таких витрат будуть подані до суду в межах строків, визначених статтею 141 ЦПК України.

У серпні 2023 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшло клопотання про зупинення виконання додаткової постанови Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івашківський А. О., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Також у відзиві ОСОБА_1 заявила про намір відшкодувати понесені нею витрати, пов`язані із розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи. Та вказала на те, що докази на підтвердження таких витрат будуть подані до суду в межах строків, визначених статтею 141 ЦПК України.

Межі касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів щодо оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року в частині розгляду позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, то оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині Верховним Судом не переглядається.

Отже, рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постанова Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року переглядається Верховним Судом, лише в частині розгляду позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і в частині розподілу судових витрат.

Також Верховним Судом переглядається і додаткова постанова Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 17 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року передано на розгляд судді-доповідачу ОСОБА_6 .

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано заявниці строк для усунення її недоліків, а саме: запропоновано заявниці звернутись до суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази поважності пропуску строку.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року та додаткової постанови Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Обухівського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 372/280/22; зупинено виконання додаткової постанови Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У вересні 2023 року матеріали справи № 372/280/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2024 року справу № 372/280/22 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,071 га, кадастровий номер :03:019:0021, цільове призначення - для садівництва, що знаходиться в с. Підгірці Обухівського району Київської області на території СТ «Мрія», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 04 травня 2006 року державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О. А.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 30 травня 2022 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремської Ж. В., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0733 га, кадастровий номер :03:019:0020, цільове призначення - для колективного садівництва, яка знаходиться в с. Підгірці Обухівського району Київської області на території СТ «Мрія».

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 10 грудня 2021 року № 3180 висота огородження (паркану) з профнастилу між земельними ділянками НОМЕР_1 і НОМЕР_2 не відповідає вимогам пункту 6.7 ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій», яким передбачено, що висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Згідно зі статутом СТ «Мрія», затвердженим рішенням Загальних зборів членів цього товариства, оформленим протоколом від 23 травня 2017 року № 3, СТ «Мрія» є обслуговуючим кооперативом, створеним засновниками на добровільних засадах, шляхом об`єднання фізичних та юридичних осіб для надання послуг переважно членам садового товариства на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів. СТ «Мрія» діє на підставі статуту, який регулює, зокрема, мету та види діяльності, права та обов`язки товариства, умови і порядок прийому в члени та вибуття з нього, права та обов`язки членів товариства, визначає органи управління тощо. Вказаним статутом питання облаштувань огорож (парканів) в товаристві не визначено.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно- технічної експертизи від 17 травня 2022 року № 233/05-2022 встановлений паркан з північної сторони на земельній ділянці, кадастровий номер :03:019:0021, не відповідає координатам поворотних точок меж земельної ділянки, які є в Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 для ведення садівництва в СТ «Мрія», яка розроблена у 2013 році. В межах земельної ділянки, кадастровий номер :03:019:0021, знаходиться паркан встановлений власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:019:0020. Нормами ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій», зокрема пунктом 6.7, встановлена висота паркану (огорожі) для земельних ділянок і прибудинкової території садибної забудови. Оскільки використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств, то нормами ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій» висота встановлення паркану (огорожі) земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташованої в межах садового товариства, не визначена.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 18 серпня 2022 року № 3225 фактичні межі земельної ділянки, що визначені по зовнішньому краю бетонного фундаменту паркану (сітка- рабиця), не відповідають межам земельної ділянки, кадастровий номер :03:019:0020, зазначеним у відомостях Державного земельного кадастру. Фактична межа земельної ділянки з північного боку зміщена щодо меж земельних ділянок у Державному земельному кадастрі в південному напрямку на 0,40-0,44 м, з південного боку зміщена в південному напрямку на 0,44-0,47 м., з західного боку - зміщена в східному напрямку на 0,74-0,77 м, зі східного боку - зміщена в східному напрямку на 0,77 м. Розміри і однакові напрямки зміщення фактичної межі досліджуваної земельної ділянки, а також фактичних меж декількох суміжних земельних ділянок вказують на наявність системного характеру такого зміщення, що виникло під час встановлення зовнішніх меж земельних ділянок при розробці технічної документації із землеустрою та формуванні земельних ділянок в Державному земельному кадастрі. Фактичні межі земельних ділянок з боку проїзду загального користування зміщені щодо меж земельних ділянок, визначених в Державному земельному кадастрі, в одному південно-західному напрямку. Межі земельних ділянок, що належать позивачу та відповідачу, є суміжними (не перетинаються) та мають одну довжину - 44,80 м. Суміжні кути повороту мають ідентичні координати. Накладення меж земельних ділянок в базі даних Державного земельного кадастру відсутні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування

- щодо судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій по суті спору

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого у цій частині погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав з боку ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, є безпідставними з огляду на таке.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц за позовом про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, їх виселення та зняття з реєстрації, Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передаючи справу на новий розгляд, дійшла висновку про те, що суди не дослідили наявні у матеріалах справи докази, а саме: акт обстеження на предмет проживання, картку реєстрації, робочий проект газопостачання службової квартири, справу на службову квартиру, а також докази витрат, понесених у зв`язку з переобладнанням квартири та забезпеченням її газопостачанням, на які відповідачка звертала увагу. Також суди не надали адекватне обґрунтування для відхилення аргументів стосовно застосування норм права та оцінку виселення в контексті принципу пропорційності.

У постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц за позовом про визнання недійсними протоколу аукціону з продажу об`єкта земельних торгів, договорів купівлі-продажу, міни та про повернення земельної ділянки, Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи судові рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд, виходила із того, що правильним є висновок апеляційного суду про те, що застосування до договору міни наслідків недійсності правочину, передбачених статтею 216 ЦК України, не призводить до поновлення прав держави та не дає підстав для задоволення вимоги про повернення земельної ділянки у власність держави як наслідку недійсності договору міни. Однак такий висновок є неповним без оцінки законності передання земельної ділянки першому набувачеві і вирішення вимог прокурора про визнання недійсними протоколу та договору купівлі-продажу, провадження за якими суд апеляційної інстанції безпідставно закрив. Оскільки всі пред`явлені прокурором вимоги є взаємопов`язаними, спрямованими на оспорення права на земельну ділянку її кінцевого набувача, і їх слід розглядати разом за правилами цивільного судочинства.

Натомість у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій вирішували спір сторін про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Отже, у наведених заявником постановах суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини справи та відсутні достатньо спільні риси між спірними правовідносинами, а тому доводи заявника про не врахування висновків судів касаційної інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставним.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відхилили як доказ висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 17 травня 2022 року № 233/05-2022, не відповідає дійсності.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди попередніх інстанцій прийняли до розгляду вказаний доказ, дослідили його, однак обґрунтовано зазначили про те, що він хоч і містить висновки, що паркан, встановлений з північної сторони, не відповідає координатам поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_8 та фактично знаходиться в межах земельної ділянки :03:019:0021, однак зважаючи на об`єкти дослідження та вирішувані експертом завдання, не є підставою для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , оскільки при проведенні вказаної експертизи причини зміщення не з`ясовувались, встановленння (відновлення) меж земельних ділянок сторін у справі не проводилось. Також суди зазначили, що вказаний висновок експертизи не вказує на порушення права власності ОСОБА_2 , оскільки не містить підтвердження того, що внаслідок зміщення меж земельної ділянки змінився її розмір в сторону зменшення.

Верховний Суд у силу положень частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належну оцінку всім доводам і аргументам заявника та його представника, Верховний Суд відхиляє, оскільки, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Аргументи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2022 року у справі № 372/2896/19, від 13 березня 2023 року у справі № 462/3154/19, від 29 березня 2023 року у справі № 295/17762/18, від 01 червня 2023 року у справі № 345/4558/20, є необґрунтованими з огляду на те, що висновки, наведені у вказаних постановах суду касаційної інстанції та на які посилається заявник у касаційній скарзі, не суперечать висновкам, наведеним в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

Так, у постанові від 26 вересня 2022 року у справі № 372/2896/19 за позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом знесення (перенесення) огорожі із земель загального користування, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні належними йому земельними ділянками (безперешкодного проїзду/проходу до них) шляхом встановлення огорожі на землях загального користування комунальної власності, то суди дійшли обґрунтованого висновку, що такі перешкоди підлягають усуненню шляхом знесення (перенесення) огорожі із земель загального користування проїзду до вказаних земельних ділянок.

У постанові від 13 березня 2023 року у справі № 462/3154/19 у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні її власною земельною ділянкою, а самовільне зайняття відповідачем земель комунальної власності унеможливили позивачці повноцінний під`їзд до власної присадибної ділянки, то суди дійшли правильного висновку, що наявні правові підстави для зобов`язання відповідача усунути позивачці перешкоди у користуванні власністю шляхом перенесення огорожі.

У постанові від 29 березня 2023 року у справі № 295/17762/18 за позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що оскільки наявні у справі докази свідчать про обставини самовільного захоплення відповідачем частини спірної земельної ділянки, то суди дійшли обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачці спірною земельною ділянкою шляхом перенесення огорожі у вигляді металевої сітки на межу із земельною ділянкою відповідача згідно з поворотними точками земельної ділянки.

У постанові від 01 червня 2023 року у справі № 345/4558/20 за позовом про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою Верховний Суд, залишаючи без змін постанову апеляційного суду про задоволення позовних вимог, виходив із того, що факт порушення права власності позивачки, шляхом вчинення їй перешкод у доступі до належної їй земельної ділянки, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Тому позивачка має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про недоведеність позивачкою факту вчинення їй відповідачами перешкод у користуванні її земельною ділянкою, а тому відмовили у задоволенні вимог позову.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно поклали на заявницю обов`язок доказування факту порушення ОСОБА_1 її права власності на землю, кадастровий номер :03:019:0021, підлягають відхиленню з огляду на таке.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Таким чином, відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Оскаржувані рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тож, наведені в касаційних скаргах доводи щодо суті спору не спростовують правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях щодо відмови у задоволенні зустрічного позову.

- щодо питання про відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_3 на проведення експертизи

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга цієї статті).

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частина четверта цієї статті відповідно).

Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

- для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою-сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:

- витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;

- висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;

- у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;

- при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02; від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05).

Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України» (Litvinyk v. Ukraine), заява № 55109/08).

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Отже, сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) та Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи додаткове судове рішення у справі та задовольняючи вимоги заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в частині відшкодування судових витрат, понесених на проведення експертизи, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_3 понесла витрати на проведення експертизи в розмірі 16 000,00 грн, такі витрати є обґрунтованими, безпосередньо пов`язаними із розглядом справи, тому підлягають відшкодуванню за рахунок позивачки ОСОБА_1 .

Натомість скасовуючи законне і обґрунтоване додаткове рішення суду першої інстанції в частині відшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, апеляційний суд помилково виходив із того, що стягнення витрат на проведення експертизи за замовленням учасника справи у випадку відмови у задоволенні позовних вимог суперечить вимогам статті 141 ЦПК України, а відтак додаткове рішення в цій частині є таким, що ухвалене за неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд проігнорував, що висновок експерта від 17 травня 2022 року № 233/05-2022, виготовлений за результатами проведення земельно-технічної експертизи, був замовлений та оплачений третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на перемет спору, - ОСОБА_3 , а не позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 , якій відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Також апеляційний суд не надав належного значення тому, що згаданий вище висновок експерта був по суті досліджений судом першої інстанції у процесі розгляду справи, врахований судом як доказ та покладений в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині щодо відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а тому судові витрати ОСОБА_3 на проведення судової експертизи підлягали компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд не спростував належним чином обставин, встановлених районним судом, не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції в частині відшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи

Наведені заявником підстави касаційного оскарження судового рішення апеляційного суду, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, та відповідні доводи касаційної скарги частково підтвердилися.

Таким чином, оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року в частині вирішення питання про відшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи підлягає скасуванню, а додаткове рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року в цій частині залишенню в силі.

- щодо вирішення апеляційним судом питання про розподіл судових витрат на правову допомогу у додатковому судовому рішенні

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Івашківський А. О., а інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - представляв адвокат Окунєв І. С.

22 травня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Івашківського А. О. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 119 000,00 грн (т. 2 а. с. 162-165).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 - адвокатом Івашківським А. О. надано до суду зокрема: копію укладеного між Адвокатським об`єднанням (далі - АО) «Крупнова і партнери» та ОСОБА_9 (в інтересах ОСОБА_1 ) договору від 11 січня 2023 року № 38/23 про надання правової допомоги; копію укладеного між АО «Крупнова і партнери» та ОСОБА_1 договору від 11 січня 2023 року № 37/23 про надання правової допомоги; копію укладеного між АО «Крупнова і партнери» та ОСОБА_9 (в інтересах ОСОБА_1 ) договору від 01 червня 2022 року № 12/22 про надання правової допомоги; копію прибуткового касового ордера і квитанції від 01 червня 2022 року № 12/22 на 35 000,00 грн; копію квитанції від 22 червня 2022 року № 0.0..1 на суму 31 000,00 грн; копію квитанції від 21 грудня 2022 року № 9291-0838-4062-4553 на суму 3 500,00 грн; копію квитанції від 25 листопада 2022 року № P24A527565221D05599 на суму 3 000,00 грн; копію квитанції від 13 грудня 2022 року № P24AP24A595693751D05421 на суму 3 000,00 грн; копію квитанції від 19 грудня 2022 року № P24AP24A622074782D94654 на суму 3 000,00 грн; акт наданих послуг від 29 серпня 2022 року № ОУ-0000028 щодо проведення експертизи вартістю 31 000,00 грн; копію квитанції від 12 січня 2023 року № 9293-3442-8428-8651 на суму 13 500,00 грн; копію квитанції від 12 січня 2023 року № 9293-3441-4470-3882 на суму 13 500,00 грн; копію акта наданих послуг № 2 згідно з договором від 01 червня 2022 року № 12/22; копію акта наданих послуг № 4 згідно з договором від 11 січня 2023 року № 38/23; копію акта наданих послуг № 3 згідно з договором від 11 січня 2023 року № 37/23; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Івашківського А. О. від 30 травня 2018 року № ЗП 001676; копію ордера на надання правової допомоги ОСОБА_1 - адвокатом Івашківським А. О. від 27 січня 2023 року серії АР № 1111869; копію ордера на надання правової допомоги від 27 січня 2023 року серії АР № 1125783 (т. 2 а. с. 166 -183).

Відповідно до копії акта наданих послуг № 2 згідно з договором від 01 червня 2022 року № 12/22, виконавець - Адвокатське об`єднання (далі - АО) «Крупнова і партнери» надало, а замовник ОСОБА_9 прийняла такі послуги: попередня консультація вартістю 4 000,00 грн; ознайомлення з зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 в справі № 372/280/22 та її правовий аналіз - 2 000,00 грн; підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву та подання її до Обухівського районного суду Київської області - 5 000,00 грн; підготовка заяви до Київської незалежної експертної установи щодо проведення земельно-технічної експертизи земельних ділянок НОМЕР_1 і НОМЕР_2 та подання його до експертної установи - 1 000,00 грн; підготовка до судового засідання у справі № 372/280/22 та виїзд на судове засідання до Обухівського районного суду Київської області - 3 000,00 грн; виїзд до Київської незалежної експертної установи та отримання висновку експерта від 18 серпня 2022 року № 3225 за результатами проведення земельно-технічної експертизи в цивільній справі № 372/280/22 - 3 000,00 грн; зустріч з клієнтом, інформування та надання консультації за результатом отриманого висновку експерта від 18 серпня 2022 року № 3225 - 4 000,00 грн; підготовка до судового засідання у справі № 372/280/22, підготовка клопотання про виклик судового експерта ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , виїзд на судове засідання до Обухівського районного суду Київської області - 3 000,00 грн; зустріч з клієнтом, інформування та консультація клієнта за результатом судового засідання 26 вересня 2022 року - 4 000,00 грн; зустріч з клієнтом, виїзд на територію СТ «Мрія» з метою оцінки місця розміщення земельної ділянки, яка знаходиться у власності клієнта - 4 500,00 грн; зустріч з клієнтом та узгодження правової позиції з розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 - 1 500,00 грн; підготовка до судових засідань у справі № 372/280/22, виїзд на судові засідання до Обухівського районного суду Київської області 24 листопада, 13 і 19 грудня 2022 року - 9 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг 44 000,00 грн.

Відповідно до копії акта наданих послуг № 4 згідно з договором від 11 січня 2023 року № 38/23, виконавець - АО «Крупнова і партнери» надало, а замовник - ОСОБА_9 прийняла такі послуги: ознайомлення з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року № 372/280/22 та його правовий аналіз - 2 000,00 грн; попередня консультація клієнта щодо судового рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 -2 000,00 грн; отримання апеляційної скарги ОСОБА_2 від Київського апеляційного суду на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22 в частині відмови від задоволення зустрічного позову та її правовий аналіз - 2 000,00 грн; підготовка відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22 - 3 000,00 грн; виїзд до Київського апеляційного суду та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 - 1 500,00 грн; підготовка до судового засідання, виїзд до Київського апеляційного суду та участь у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22 - 3 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг 13 500,00 грн.

Відповідно до копії акта наданих послуг № 3 згідно з договором від 11 січня 2023 року № 37/23, виконавець АО «Крупнова і партнери» надало, а замовник ОСОБА_1 прийняла такі послуги: ознайомлення з додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 та його правовий аналіз - 2 000,00 грн; попередня консультація клієнта щодо додаткового судового рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 - 2 000,00 грн; підготовка апеляційної скарги на додаткове судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 - 3 000,00 грн; виїзд до Київського апеляційного суду та подання апеляційної скарги на додаткове судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 - 1 500,00 грн; підготовка до судового засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 - 2 000,00 грн; виїзд до Київського апеляційного суду та участь у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 - 3 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг 13 500,00 грн.

23 травня 2023 року до апеляційного суду надійшли заяви представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Окунєва І. С. про відшкодування судових витрат та ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн на користь ОСОБА_3 та у розмірі 24 000,00 грн на користь ОСОБА_2 (т. 2 а. с. 195 -196; 202 - 203).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Окунєв І. С. надав до суду: копію договору про надання правової допомоги від 02 травня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Окунєвим І. С.; копію додаткової угоди від 11 січня 2023 року № 2 до договору про надання правової допомоги від 02 травня 2022 року; копію додаткової угоди від 11 січня 2023 року № 2 до договору про надання правової допомоги від 02 травня 2022 року, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Окунєвим І. С.; копії актів виконаних робіт (наданих послуг) від 22 травня 2023 року № 2 до договорів про надання правової допомоги від 02 травня 2022 року; копію платіжної інструкції № P2AP24AD6118 на суму 10 000,00 грн; копію платіжної інструкції № P24AP24AD9270 на суму 6 000,00 грн (т. 2 а. с. 197 -198; 204 - 207).

Відповідно до акта виконаних робіт (наданих послуг) від 22 травня 2023 року № 2, адвокат Окунєв І. С. надав клієнту ОСОБА_2 такі послуги: ознайомлення з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; визначення правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у зв`язку з прийняттям рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; консультації клієнта (11 січня 2023 року); ознайомлення з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; визначення правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у зв`язку із прийняттям рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; підготовка та подання апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22 її правовий аналіз; вивчення правової позиції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; консультація клієнта (28 лютого - 06 березня 2023 року); підготовка відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; підготовка та подання заяви про направлення матеріалів апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року та її правовий аналіз; визначення правової позиції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; консультація клієнта (10 квітня - 17 травня 2023 року); підготовка та подання письмових пояснень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; підготовка до судового засідання; участь в судовому засіданні Київського апеляційного суду; консультування адвокатом клієнта щодо судового засідання у справі № 372/280/22 та подальших дій у справі; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення; підготовка заяви про видачу судових рішень у цивільній справі № 372/280/22. Кількість витраченого часу на правову допомогу становить 14 год. Загальна сума гонорару адвоката за надання клієнту правової допомоги за договором від 02 травня 2022 року за період з 11 січня до 22 травня 2023 року становить 24 000,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 22 травня 2023 року № 2, адвокат Окунєв І . С. надав клієнту ОСОБА_3 такі послуги: ознайомлення з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; визначення правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у зв`язку з прийняттям рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; консультації клієнта (11 січня 2023 року); ознайомлення з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; визначення правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у зв`язку із прийняттям рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; підготовка та подання апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22, її правовий аналіз; вивчення правової позиції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; консультація клієнта (28 лютого - 06 березня 2023 року); підготовка відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 372/280/22; підготовка та подання заяви про направлення матеріалів апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року та її правовий аналіз; визначення правової позиції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; консультація клієнта (10 квітня - 17 травня 2023 року); підготовка та подання письмових пояснень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22; підготовка до судового засідання; участь у судовому засіданні Київського апеляційного суду; консультування адвокатом клієнта щодо судового засідання у справі № 372/280/22 та подальших дій у справі; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення; підготовка заяви про видачу судових рішень у цивільній справі № 372/280/22. Кількість витраченого часу на правову допомогу складає 14 год. Загальна сума гонорару адвоката за надання клієнту правової допомоги за договором від 02 травня 2022 року за період з 11 січня до 22 травня 2023 року складає 16 000,00 грн.

25 травня 2023 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Окунєв І. С. подав до Київського апеляційного суду пояснення, в яких просив відмовити повністю в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Івашківського А. О. про відшкодування судових витрат, у зв`язку з їх необґрунтованістю і не співмірністю, та підтримав вимоги раніше поданих ним в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про відшкодування судових витрат (т. 2 а. с. 211-218).

Також 25 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Івашківський А. О. подав до Київського апеляційного суду клопотання про зменшення судових витрат, в якій заявник просив відмовити в задоволенні заяв представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Окунєва І. С. про відшкодування судових витрат, у зв`язку з їх необґрунтованістю (т. 2 а. с. 221-223; 227- 230).

Приймаючи у цій справі додаткову постанову від 25 травня 2023 року, апеляційний суд, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду першої інстанцій, незначну складність справи, надані представниками сторін докази понесених витрат на правову допомогу та їх заперечень щодо розподілу судових витрат, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за надану правничу допомогу, а саме: ознайомлення з додатковим рішенням - 2 000,00 грн, підготовку апеляційної скарги на додаткове рішення - 3 000,00 грн; підготовку до судового засідання по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення - 2 000,00 грн; виїзд до Київського апеляційного суду та участь у судовому засіданні - 3 000,00 грн, підготовку відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення - 3 000,00 грн, а всього на суму 13 000,00 грн; та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат за надану правничу допомогу, а саме: за підготовку відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення у розмірі 3 000,00 грн.

Також керуючись положеннями частини десятої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення взаємного зарахування понесених сторонами витрат та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, та відмову у задоволенні обох заяв сторін в іншій частині.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із апеляційним судом у тому, що існують підстави для розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, однак вважає, що розмір відшкодування таких витрат підлягає зміні, з огляду на таке.

У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року в частині вирішення питання про відшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи із залишенням в цій частині в силі додаткового рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року про задоволення вимог заяви ОСОБА_3 , тому, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, судові витрати ОСОБА_1 за надану правничу допомогу адвокатом Івашківським А. О. щодо оскарження додаткового рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року в апеляційному порядку (відповідно до акта наданих послуг № 3 згідно з договором від 11 січня 2023 року № 37/23) не підлягають відшкодуванню та залишаються за заявником.

Крім того, з огляду на залишення апеляційним судом рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у справі № 372/280/22 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 без змін, з чим погодився й Верховний Суд у цій постанові, судові витрати ОСОБА_1 на правову допомогу, надану адвокатом Івашківським А. О. в суді першої інстанції (відповідно до копії акта наданих послуг № 2 згідно з договором від 01 червня 2022 року № 12/22) не підлягають відшкодуванню та залишаються за заявником.

Водночас судові витрати ОСОБА_1 на правову допомогу, надану адвокатом Івашківським А. О., щодо підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року (відповідно до копії акта наданих послуг № 4 згідно з договором від 11 січня 2023 року № 38/23) та судові витрати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на правову допомогу, надану адвокатом Окунєвим І. С., щодо підготовки та подання відзивів на апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року (відповідно до актів виконаних робіт (наданих послуг) від 22 травня 2023 року № 2), підлягають відшкодуванню.

Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвокатів сторін зі складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, незначною складністю справи, доводів заперечення заявників на розмір заявлених витрат, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення відшкодування судових витрат понесених у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу:

- із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у сумі 7 000,00 грн;

- із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у сумі 12 000,00 грн;

- із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у сумі 8 000,00 грн.

Витрати учасників справи на професійну правничу допомогу у межах цих сум є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами учасникам справи обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Отже, оскаржувана додаткова постанова Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в частині розподілу судових витрат підлягає зміні в редакції цієї постанови.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував, що оскільки спір між сторонами цієї справи виник внаслідок пред`явлення необґрунтованого позову ОСОБА_1 , тобто внаслідок її неправильних дій, а тому судові витрати мали бути покладені лише на неї, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз змісту вказаної норм свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право здійснити розподіл судових витрат у вищевказаний спосіб, а не обов`язок.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд, приймаючи оскаржувану додаткову постанову та здійснюючи розподіл витрат не правову допомогу, не визнавав дії ОСОБА_1 щодо пред`явлення позову такими, що є неправомірними діями відповідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, а тому цілком обґрунтовано здійснив розподіл судових витрат між учасниками спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо у передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував додаткове рішення суду першої інстанції в частинівідшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи, яке відповідає вимогам закону, то постанова апеляційного суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі статті 413 ЦПК України із залишенням у силі додаткового рішення суду першої інстанції.

Також, з огляду на залишення в силі додаткового рішення суду першої інстанції та з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, підлягає зміні додаткова постанова Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в частині розподілу судових витрат.

Водночас Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постанова Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у не скасованій за результатом касаційного перегляду частині підлягають залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки Верховного Суду щодо часткового задоволення вимог касаційної скарги ОСОБА_2 , на її користь із ОСОБА_1 підлягає стягненню половина судових витрат зі сплати судового збору, що фактично сплачені останньою за розгляд справи в суді касаційної інстанції, у розмірі 992 грн 40 коп (1984,80 / 2).

Керуючись статтями 400, 410, 412, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року в частині вирішення питання про відшкодування ОСОБА_3 витрат на проведення судової експертизи скасувати, додаткове рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року в цій частині залишити в силі.

Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року змінити шляхом викладення резолютивної частини цієї постанови у такій редакції:

«Заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Івашківського Андрія Олеговича та представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 (сім тисяч) грн на відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 (дванадцять тисяч) грн на відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 000 (вісім тисяч) грн на відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу.

В іншій частині заяв представника ОСОБА_1 - адвоката Івашківського Андрія Олеговича та представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича - відмовити».

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року і постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року (у не скасованій за результатом касаційного перегляду частині) залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець