ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 639/3445/24

провадження № 22-ц/818/3534/2

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року у складі судді Єрмоленко В.Б., -

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про припинення стягнення аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.09.2013 р. у розмірі частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.06.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття та скасування заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 57631836, що перебуває на виконанні у Холодногірсько-Новобаварському ВДВС у м. Харкові, за весь час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з 2015 р. з батьком і знаходиться на його утриманні, оскільки мати дитини не приймає участі у його вихованні. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.11.2019 р. , що набрало законної сили постановою Харківського апеляційного суду, задоволено позов ОСОБА_2 та відібрано малолітнього від батька та повернуто матері для проживання з нею . Позивач вважає рішення хибним і таким, що не змінило фактичних обставин справи, оскільки син бажає проживати з батьком.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року закрито провадження провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів - на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що позивач з даним позовом до суду через наявність інших, відмінних при попередньому розгляді справи, обставин, що є визначальними при вирішенні питання про зобов`язання сплачувати аліменти зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим на чию користь стягнуті аліменти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та зроблених судом висновків не спростовують.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції вимог, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільна справа між сторонами - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів вже була предметом розгляду, тобто справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет з тих самих підстав, вже розглядалася судом, по якій вже постановлено рішення 09.11.2021 року, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду 06.10.2022 року, тобто спір вже було вирішено з постановленням рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2022 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа-Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у м. Харкові про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року. Позов обґрунтовувався тим, що починаючи з 2015 року дитина стала постійно проживати з батьком, який крім цього втратив роботу та не мав регулярного заробітку, тому виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 106 630,06 грн.

У червні 2024 року ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_2 , новий позов в якому просить припинити стягнення з нього аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року, починаючи з 04.06.2013 року і до досягнення дитиною повнолітня, а також скасувати заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 243 993,25 грн станом на 03.06.2024 року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що дитина з 2015 року проживає з батьком і знаходиться на його утриманні.

Як на підставу вимог ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , в якому просить припинити стягнення з нього аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року, починаючи з 04.06.2013 року і до досягнення дитиною повнолітня, а також скасувати заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 243 993,25 грн станом на 03.06.2024 року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що дитина з 2015 року проживає з батьком і знаходиться на його утриманні.

Відповідно до п.3 ч.1ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З аналізу п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України випливає, що підставою для закриття провадження у справі є тотожність поданих заяв, а саме: якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет, тобто коли заяви повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Матеріали справи свідчать про те, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів на суму боргу 106630,06 грн яка утворилась за період з липня 2015 по 06.10.2022, не є тотожним позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів на суму боргу, яка становить 243 993,25 грн станом на 03.06.2024 року.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року яка утворилась на час ухвалення рішення - 06.10.2022.

Предметом позову у дійсній справі є як вищезазначений так і новий період, крім цього позивач посилається на нові обставини.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в повному обсязі.

В матеріалах справи відсутнє судове рішення, постановлене з приводу позовних вимог ОСОБА_1 за період з 06.10.2022.

Тому підстав для закриття провадження у даній справі стосовно позовних вимог про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 243993,25 грн станом на 03.06.2024 не вбачається.

Разом з цим судова колегія погоджується з висновками суду щодо закриття провадження у справі в частині вимог за період з 27.06.2014 року по 06.10.2022 року. Оскільки наявне рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду від 05 серпня 2024 року в частині в частині закриття провадження щодо вимог про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів за період з 06.10.2022 - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року в частині закриття провадження щодо вимог про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів за період з 06.10.2022 скасувати з направленням справи для продовження розгляду в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення виготовлено 30.12.2024 року.

Головуючий: О.Ю.Тичкова

Судді: В.Б. Яцина

Н.П. Пилипчук