справа № 369/5968 головуючий у суді І інстанції Янченко А.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 5 000 гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повнолітня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період часу з квітня 2017 року по червень 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтримували близькі, притаманні для подружжя стосунки, мешкали разом у якості чоловіка та дружини але без реєстрації шлюбу. В результаті фактичних шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 , батьками якого є позивач та відповідач. Згодом близькі, притаманні для подружжя стосунки позивача та відповідача погіршились, а в червні 2022 року припинились остаточно. Починаючі з 22 червня 2022 року позивач та відповідач мешкають окремо, спільним побутом не пов`язані, спільне господарство не ведуть, наміру відновлювати відносини не мають. Після припинення близьких, притаманних для подружжя стосунків, за взаємною згодою позивача та відповідача, син - ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з матір`ю виїжджав на постійне місце проживання за кордон до Німеччини. Відповідач долею сина не цікавиться, бажання спілкуватись з ним не виказує, свого обов`язку по матеріальному утриманню дитини не виконує - грошових коштів не сплачує, продуктів харчування, речей (предметів одягу та взуття), ігор, іграшок, розвиваючого приладдя, продуктів харчування, тощо, не купує та не надає. На звернення позивача щодо виконання свого обов`язку по матеріальному утриманню дитини та сплати аліментів відповідач належним чином не реагує. Починаючи з 22 червня 2022 року (час остаточного припинення стосунків) весь тягар по матеріальному утриманню дитини, забезпечення його всім необхідним виконує позивач сама. Для забезпечення дитини усім необхідним, для забезпечення її повноцінного та гармонійного розвитку щомісячно позивач витрачає не менше 10 000 грн. Відповідач, при цьому, є працездатним, інвалідності не має, інших дітей на утриманні не має, має у власності квартиру та автомобіль. Відповідач, хоча офіційно, можливо і не працює, але має стабільний дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, але цього не робить.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 000 грн. з подальшою індексацією щомісячно, починаючи стягнення з 25 квітня 2023 року до 26 червня 2023 року та починаючи стягнення з 08 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті вимог відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує про те, що він не отримував жодних документів після перерозподілу справи. Про дату, час та місце судового засідання, яке було призначено на 28 лютого 2024 року, він не був повідомлений належним чином та не міг надати додаткові пояснення по справі, що порушує не тільки його права, як учасника справи, а й основні засади (принципів) цивільного судочинства, що є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення ного судового рішення апеляційною інстанцією. 25 липня 2022 року позивач без його дозволу вивезла їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 за кордон. Жодних даних щодо місця перебування дитини йому не надавала, також намагалася його шантажувати особисто та за допомогою суду. У вересні 2022 року позивач повернулась до міста Києва та повідомила про місце перебування її та дитини. Позивача було відсторонено від виконання батьківських обов`язків, а їх дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано під тимчасову опіку ОСОБА_4 , з постійним місцем проживання АДРЕСА_2 , за фактичною адресою АДРЕСА_5. Так, 26 червня 2023 року рішенням Районного суду Праги 6 по справі №0 Nc 18008/2023-22, вирішено передати неповнолітнього під тимчасову опіку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з постійним місцем проживання АДРЕСА_2 , за фактичною адресою АДРЕСА_5. 26 липня 2023 року рішенням Муніципального суду у Празі, як суду апеляційної інстанції, підтверджене рішення суду першої інстанції фактичними обставинами, а саме: «...15. Слід підкреслити, що чітко з пропозиції та доданих документів (офіційний протокол поліції Чеської Республіки від 15.06.2023, амбулаторний огляд неповнолітнього від 15.06.2023, звіт Університетської лікарні Мотола, педіатричної клініки від 16.06.2023, протоколу про підозру у відсутності належного догляду від 16.06.2023, протоколу про надання пояснень до поліції Чехії від 16.06.2023, звіт Університетської лікарні Мотола від 22.06.2023 та звіт соціального працівника від 26.06.2023) випливає, що не забезпечується належний догляд за малолітньою дитиною, якщо її життю або нормальному розвитку виникла загроза і малолітня опинилася в стані відсутності належного піклування, незалежно від наявності чи відсутності особи, яка має право піклуватися про дитину...». Відповідач, наголошує, що позивач веде нездоровий та аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, та вживає наркотичні засоби, не у повній мірі усвідомлює значення своїх дій, чим створює загрозу для дитини. У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа №759/4300/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, рішення по якій судом, наразі, ще не прийнято.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилання відповідача про його нібито необізнаність про час та дату судового засідання не заслуговують на увагу та є надуманими. Судом всім учасникам за допомогою СМС повідомлення направлялися судові повістки із зазначенням дати, часу та місця судового засідання. Інформація про час, дату та місце судового засідання завжди завчасно розміщувалася на сайті судової влади. Відповідач абсолютно точно був обізнаний з тим, що Києво-Святошинським судом розглядається позовна заява, де він є відповідачем, так як отримав позовну заяву та навіть подав відзив та інші процесуальні документи. Крім того, вказує на те, що рішення районного суду Праги 6 на підставі якого дитина вилучалась та була передана під опіку ОСОБА_4 є застосуванням тимчасового заходу. Такій захід було застосовано на певний період. 06 грудня 2023 року окружним судом Праги 6 було прийнято рішення яким встановлено відсутність будь-якої загрози з боку матері для дитини та встановлено доцільність повернення дитини матері, попередній захід скасовано та повернуто дитину матері. На підставі цього рішення суду, 16 грудня 2023 року дитину ОСОБА_3 повернуто позивачу і з того часу дитина мешкає з нею в Німеччині. Таким чином, дитина не перебувала з матір`ю в період з 26 червня 2023 року по 16 грудня 2023 року. Починаючи з 16 грудня 2023 року дитини перебуває з позивачем, під її опікою, на її вихованні та утримані.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи в судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Частина 6 ст. 128 ЦПК України визначає, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частина 13 ст. 128 ЦПК України визначає, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно - телекомунікаційну систему.

Відповідно до вимог ч. 1-5, ч. 9, ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, яке було призначено на 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 не з`явився, доказів про належне його повідомлення про дату та час розгляду справи матеріали не містять.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення по суті вимог позивача.

Ухвалюючи нове судове рішення по суті вимог позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України).

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що в результаті фактичних шлюбних відносин сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , батьками якого є позивач та відповідач. Народження дитини було зареєстровано 13 травня 2022 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про що 13 травня 2022 року складено відповідний актовий запис № 494 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

На підставі рішення районного суду Праги 6 від 26 червня 2023 року неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було передано під опіку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з постійним місцем проживання ОСОБА_7 , 155 00 Прага.

Рішення виконано 27 червня 2023 року.

На підставі постанови Окружного суду Праги 6 від 06 грудня 2023 року скасовано попередній захід, призначений постановою Окружного суду Праги 6 від 26 червня 2023 року.

Як вбачається з листа Міністерства закордонних справи України від 22 грудня 2023 року малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернуто позивачу 16 грудня 2023 року.

Тобто, в період з 27 червня 2023 року по 16 грудня 2023 року дитина не мешкала з матір`ю (позивачем), мешкала з призначеним опікуном.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

На момент звернення позивача до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, станом на 24 квітня 2023 року неповнолітній ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю, а, отже, остання мала право на отримання аліментів від відповідача на утримання сина.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів, починаючи з 26 червня 2023 року до 16 грудня 2023 року, не можуть бути задоволені, оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що дитина у цей час перебувала на утриманні опікуна, в якої і проживала.

Визначаючи розмір, аліментів в твердій грошовій сумі, апеляційний суд враховує, що відповідачем не подавались суду докази на підтвердження його доходів, а також докази щодо стану його здоров`я.

Таким чином, вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 5 000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією підлягають задоволенню у період з 25 квітня 2023 року до 26 червня 2023 року, та у період починаючи з 16 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги, що на час вирішення спору в апеляційному суді в провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває справа №759/4300/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав не свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права, а саме розгляд справи у відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою - є підставою до обов`язкового скасування рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Витрати позивача на правову допомогу підтверджуються копією договору про надання правової допомоги б/н від 20 квітня 2023 року, дорученням на здійснення представництва в суді у справі щодо стягнення аліментів від 20 квітня 2023 року, ордером на надання правничої правової допомоги № 1383737 від 22 квітня 2023 року та актом виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 21 квітня 2023 року.

За таких обставин, оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат, понесених нею на правову допомогу, відповідач не заявляв про їх неспівмірність складності справи чи обсягу виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заявлених представником позивача вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн.

Відповідачем не надано заперечень щодо невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення.

Крім того, апеляційним судом враховується, що за результатами апеляційного розгляду апеляційна скарга відповідача в частині вимог про скасування рішення підлягає частковому задоволенню виключно з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою до скасування рішення.

Разом з тим, оскаржуване рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів по суті ґрунтується на наявних у справі доказах та відповідає фактичним обставинам справи, що має наслідком ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно з подальшою індексацією щомісячно, починаючи з 25 квітня 2023 року до 26 червня 2023 року та з 16 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволенні позову про стягнення аліментів за період з 26 червня 2023 року до 16 грудня 2023 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні, 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.