Справа № 646/538/24
№ провадження 2/646/843/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Благої І.С.,

за участю секретаря судового засідання Волікової Д.Д.

представниці позивачки ОСОБА_1 ,

представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» про стягнення заборгованості зі сплати вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

12.01.2024р. представниця позивача адвокат Беркута Н.М. звернулася до суду з позовом, яким просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати вихідної допомоги у сумі 296'110 грн. 56 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 1'076'110 грн. 56 коп.

Позов обґрунтований тим, що з 16.06.2016р. позивач працював у Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» (надалі - АТ «Харківміськгаз» або підприємство або відповідач) на посаді Директора з безпеки члена правління. 16.03.2023р. позивач був звільнений, але повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні не отримував, а лише ознайомився з ним. Згідно з цим повідомленням вихідна допомога позивачу становить 780'000 грн. Проте повідомлення не містить усіх видів виплат, на які працівник має право за умовами трудового договору та відповідно до законодавства. Тому неможливо було встановити, з чого складається вихідна допомога та чи увійшли у її розрахунок частини премії, які виплачувалися позивачу у 2022 та 2023 роках за підсумками роботи за 2021 та за 2022 рік відповідно. У зв`язку з цим представниця позивача ОСОБА_1 направила на адресу відповідача адвокатські запити від 18.10.2023р. та від 02.11.2023р. для з`ясування повноти проведеного з позивачем кінцевого розрахунку. З отриманої відповіді підприємства від 10.11.2023р. стало зрозуміло, що до розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при звільненні позивача премії не враховувалися, а вихідна допомога розраховувалася у розмірі суми шести окладів. До цієї відповіді АТ «Харківміськгаз» додало розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, нарахованої позивачу, з чого стало зрозуміло, що вихідна допомога обрахована з порушенням закону шляхом множення окладу на шість. У відповіді АТ «Харківміськгаз» від 26.12.2023р. міститься інформація про те, що позивачу була нарахована у березні 2022 року та виплачена 01.04.2022р. премія за підсумками роботи за 2021 рік у розмірі 297'500,00 грн., У додатку до відповіді на адвокатський запит від 21.12.2023р. відповідач надав розрахунок середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, (надалі - Порядок №100). Згідно з цим розрахунком сума вихідної допомоги позивачу становить 1'076'110 грн. 56 коп. Таким чином, позивачу було недоплачено 296'110 грн. 56 коп. (1'076'110 грн. 56 коп. 780'000 грн. 00 коп.). Крім того, оскільки в день звільнення позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку, то він повинен сплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 1'076'110 грн. 56 коп. Ця сума обчислена виходячи з середньомісячної зарплати позивача у розмірі 179'351 грн. 78 коп. (8'540 грн. 56 коп. середньоденної зарплати х 21 робочих днів на місяць). Отже, за приписами ст.117 КЗпП України, враховуючи, що період затримки у виплаті вихідної допомоги, який є більше ніж шість місяців, сума середнього заробітку за затримку розрахунку обчислюється виходячи з суми середньомісячної зарплати помноженої на шість місяців, тобто 179'351 грн. 78 коп. х 6, що дорівнює 1'076'110 грн. 56 коп.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму понесених позивачем судових витрат за професійну правничу допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок якої становить: за усну консультацію сума гонорару за 30 годин роботи адвоката складає 72'880 грн., а також у випадку задоволення судом першої інстанції позову 10% від суми, стягнутої на користь позивача, як додаткову винагороду адвоката, що від ціни позову дорівнює 137'222 грн. 11 коп.

Ухвалою судді від 19.01.2024р. позовна заява була залишена без руху.

Після усунення представницею позивача недоліків позовної заяви провадження у справі було відкрите ухвалою судді від 29.01.2024р.

Ухвалою суду від 15.04.2024р. підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду.

Представниця відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позову, посилаючись на пропуск позивачем встановленого ч.2 ст.233 КЗпП України тримісячного строку з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні. Позивач отримав це повідомлення від відповідача 17.03.2023р. разом з копією наказу про звільнення. Підприємство дотримало строки та вимоги діючого законодавства щодо порядку звільнення, виплати вихідної допомоги та проведення остаточних розрахунків з позивачем.

Представниця позивача подала відповідь на відзив, не погоджуючись з позицією відповідача, посилаючись на те, що позивач не отримував письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, у відповідності до вимог ст.116 КЗпП України. А доданий представником відповідача до відзиву аркуш ознайомлення з наказом про звільнення не є допустимим та належним доказом, оскільки не містить інформацію про предмет доказування. Позивач поставив свій підпис у повідомленні про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільнення 16.03.2023р., засвідчивши, що він ознайомлений з повідомленням про виплачені суми при звільненні, яке не є повідомленням у розумінні ст.116 КЗпП України. Повідомлення, з яким ознайомився позивач, не містить відомостей про усі суми, які повинні включатися у розрахунок при звільненні працівника, зокрема, суми вихідної допомоги. З огляду на рішення Конституційного суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012, оскільки затримка у кінцевому розрахунку відповідача з позивачкою виникла з вини відповідача, який до цього часу не розрахувався з позивачем у повному обсязі, то тримісячний строк на звернення позивача до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не почав свій перебіг.

Представницею відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в яких вона вказала, що нормою ст.116 КЗпП України не передбачено детальної форми повідомлення про повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, а лише передбачено, які види виплат, а саме: основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право за умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі, при звільненні. 17.03.2023р. позивач отримав копію наказу про звільнення, а також повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, яке містить усі складові виплат, що належали позивачу при звільненні, у тому числі, відомості про оклад/тариф, компенсацію відпустки, оплату по середньому заробітку та вихідну допомогу. Тому доводи про невідповідність повідомлення вимогам ст.116 КЗпП України є хибними. Що стосується посилань представниці позивачки на вищевказане рішення Конституційного суду України від 22.02.2012р., то норми статті 233 Кодексу законів про працю України зазнали змін після ухвалення цього рішення. Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2022р., змінено строки звернення до суду з питання захисту прав працівників і положення частини другої ст.233 КЗпП викладено у новій редакції, згідно з якою з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату усіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Оскільки позивач отримав копію наказу та повідомлення про виплачені суми при звільненні 17.03.2023р., то він пропустив цей строк.

Представниця позивача подала додаткові пояснення у справі, в яких, окрім тих доводів, які наведені нею у позовній заяві та відповіді на відзив, представниця позивача посилається на те, що факт здійснення нарахування відповідачем вихідної допомоги не у повному обсязі та проведення розрахунків з порушенням Порядку №100 підтверджується відповіддю АТ «Харківміськгаз» на адвокатський запит, яка оформлена листом від 26.12.2023р. №0.51/1715. Відповідачем не було спростовано цього факту, не наведено обґрунтування невизнання позову у цій частині. Аркуш ознайомлення позивача з наказом про звільнення не відповідає вимогам ДСТУ 4136:2020 та наказу Держкомстату від 05.12.2008р. №489, оскільки відмітка про ознайомлення з документом має проставлятися на такому документі, а не на окремому аркуші. У аркуші про ознайомлення з наказом про звільнення міститься інформація про отримання відповідачем про отримання позивачем копії наказу та повідомлення про виплачені (а не нараховані) суми при звільненні. Тому цей аркуш не є доказом отримання позивачем повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми у розумінні ст.116 та ст.233 КЗпП. При цьому цей документ не містить оспорюваної суми, оскільки відповідач не включив у розрахунок отримані позивачем премії за результатами 2021 та 2022р.р. Крім того, доводи представниці відповідача про нерелевантність рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 є помилковими, оскільки предметом розгляду КСУ було стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. На відміну від норм ст.233 КЗпП, якими раніше не було обмежено строк для звернення до суду з позовом про виплачу усіх належних працівникові сум при звільненні, інші норми цієї статті КЗпП, якими встановлено тримісячний строк для вирішення трудового спору, зокрема, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, не були змінені. Отже, перебіг тримісячного строку для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, а також про відшкодування завданої працівникові невчасним розрахунком моральної шкоди, починається з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник чи уповноважений ним орган фактично з ним не розрахувався. Таким чином, позивач не пропустив строк звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, оскільки доведено факт неповного кінцевого розрахунку з позивачем з вини відповідача у день звільнення позивача.

У судовому засіданні представниця позивача підтримала позовну заяву, доводи, якими вона обґрунтована, а також доводи відповіді на відзив та додаткових пояснень.

Представниця відповідача у судовому засіданні підтримала доводи, якими обґрунтований відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 19.09.2016р. позивач працював у АТ «Харківміськгаз» на посаді директора з безпеки та 16.03.2023р. був звільнений з роботи згідно з п.5 ст.41 КЗпП України на підставі наказу №45/01.5.1з від 16.03.2023р.

Ці обставини підтверджуються копіями трудової книжки позивача та вищевказаного наказу.

Цим наказом було доручено головному бухгалтеру нарахувати та виплатити згідно зі ст.44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі шістьох середньомісячних заробітних плат.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16.03.2023р.

У повідомленні зазначені наступні суми:

-нараховані позивачу 1'344'279,21 грн, з яких: оклад (з 1 по 16 березня) 68'532,61 грн., компенсація відпустки (94 дні) 495'746,60 грн., вихідна допомоги 780'000 грн.;

-утримані суми військового збору (20'164,19 грн.) та податку на доходи фізичних осіб (241'970,26 грн.);

-виплачений аванс 49'849,00 грн.;

-борг підприємства на кінець місяця 1'032'295,76 грн.

Повідомлення містить підпис позивача про його ознайомлення з цим документом.

У Аркуші ознайомлення з наказом про звільнення, який підписаний позивачем 17.03.2023р., наявна інформація про отримання ним копії наказу про звільнення від 16.03.2023р. №45/01.0.5з, а також повідомлення про виплачені суми при звільненні.

Представниця позивача адвокат Беркута Н.М. звернулася до підприємства з адвокатським запитом від 18.10.2023р. №2/18.10-23, яким просила інформацію про нараховану та виплачену позивачу протягом періоду з січня 2023 року по день звільнення премій та інших заохочувальних виплат, у тому числі, премії за підсумками роботи за 2022 рік. Також представниця позивача просила відповідача надати письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати, зокрема, премії, як того вимагає ст.116 КЗпП.

Листом від 30.10.2023р. №01.10/1461 відповідач повідомив представницю позивача про виплату позивачу в період з січня 2023 року по день звільнення премії за підсумками роботи за 2022рік у розмірі 520'000 грн.

До цього листа відповідач додав копію вищевказаного повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16.03.2023р. з підписом позивача про ознайомлення.

Після цього представниця позивача адвокат Беркута Н.М. направила до відповідача адвокатський запит від 02.11.2023р. №1/02.11-23, яким повторно просила надати письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, з зазначенням окремо кожного виду виплати, зокрема, премії, а також надати розрахунки компенсації відпустки та вихідної допомоги, нараховані позивачу при звільненні.

На цей адвокатський запит підприємством було надано відповідь від 10.11.2023р. №01.10/1544 про те, що протягом періоду з січня 2023 року по день звільнення позивачу була нарахована та виплачена премії за підсумками роботи за 2022рік у розмірі 520'000 грн. Інші види премії не нараховувалися та не виплачувалися. На дату звільнення позивачу було видане письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні 16.03.2023р., в якому перелічені всі виплати, що належали йому при звільненні. У зв`язку з недостатністю коштів на розрахунковому рахунку товариства остаточний розрахунок з позивачем було проведено 21.03.2023р. у сумі 1'045'661,35 грн.

До цієї відповіді підприємства додано інформацію про суми, нараховані та виплачені позивачу 21.03.2023р. на підставі повідомлення від 16.03.2023р. з урахуванням компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Як вбачається з цієї інформації, за період з 01.03.2023р. по 16.03.2023р. позивачу було усього нараховано 1'360'882,43 грн. (з яких: 68'532,61 грн. -оклад, 495'746,60 грн. компенсація за невикористану відпустку (94 дні), 780'000 грн.- вихідна допомога, 16'603,22 грн. - компенсація за затримку виплати заробітної плати. З урахуванням утриманого військового збору та податку на доходи фізичних осіб позивачу було виплачено: 15.03.2023р. 49'849 грн. авансу, 21.03.2023р. 1'045'661,35 грн. остаточної виплати при звільненні, до якої входить оклад (5319,76 грн.), компенсація відпустки (399'076 грн.), вихідна допомога (627'900 грн.), компенсація за затримку виплати заробітної плати (13'365,59 грн.).

Крім того, до листа від 10.11.2023р. №01.10/1544 додано:

-копію платіжної інструкції №533 від 21.03.2023р. про виплату позивачу заробітної плати за березень 2023 року у сумі 1'045'661,35 грн.;

-копію платіжної інструкції №1 від 06.02.2023р. про виплату позивачу премії за підсумками роботи у 2022 році у сумі 413'400 грн.;

-розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, нарахованої позивачу при звільненні, згідно з яким середньоденний заробіток позивача становить 5273,90 грн. (яка обчислена як 1'919'698,58 грн. : 364 календарні дні), компенсація за невикористану відпустку дорівнює 495'746,60 грн. (обчислено як 5273,90 грн. х 94 дні), вихіда допомога 780'000 грн.(обчислено як 130'000 грн. (оклад) х 6 місяців).

21.12.2023р. представниця позивача адвокат Беркута Н.М. звернулася до підприємства з адвокатським запитом від №4/21.12-23 про надання інформації та документів, зокрема, щодо суми нарахованої та виплаченої позивачу премії за підсумками роботи у 2021 році, чи включена така сума у розрахунок середнього заробітку для розрахунку вихідної допомоги при звільненні позивача. Також представниця позивачки просила підприємство надати розрахунок середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги позивачу при звільненні відповідно до Порядку №100.

Листом від 26.12.2023р. №05.1/1715 відповідач надав відповідь представниці позивача, у тому числі:

- довідку про те, що позивачу було нараховано у березні 2022 року та виплачена 01.04.2022р. премії за підсумками роботи у 2021 р. у розмірі 297'500,00 грн., яка не була включена до розрахунку вихідної допомоги при звільненні позивача;

- додаток №1 до довідки розрахунок середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги, в якому включена, крім іншого, сума річної премії у розмірі 297'500,00 грн., а також розраховано середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 8'540,56 грн., середньомісячну кількість днів 21, вихідну допомогу у розмірі 1'076'110,56 грн.

У довідці зазначено, що до розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при звільненні премія за підсумками роботи за 2021 рік не нараховувалася; вихідна допомога при звільненні нараховувалася у розмірі шести окладів.

29.12.2023р. представниця позивачки направила на електронну адресу відповідача вимогу про розрахунок, якою просила поновити порушені трудові права позивача та провести з ним кінцевий розрахунок у повному обсязі, сплативши заборгованість зі сплати вихідної допомоги в сумі 296'110,56 грн.

Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що відповідач здійснив нарахування та виплату вихідної допомоги позивачу з порушенням норм ст.ст.44, 47, 116 КЗпП, а також норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, (надалі Порядок №100).

Положеннями ст.44 КЗпП визначено, що у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно з ч.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Норми Порядку №100 застосовуються, зокрема, у випадку виплати вихідної допомоги (пп. «є» п.1 розділу І Порядку №100).

За загальним правилом обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (п.2 розділу ІІ Порядку №100 в редакції, яка була чиною на день звільнення позивача).

Отже, для цілей виплати вихідної допомоги середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулося його звільнення.

Тобто розрахунковим періодом є січень-лютий 2023 року.

Під час розгляду справи було встановлено, що у цьому періоді, а саме, 06.02.2023р. позивачу було нараховано та виплачено премію за підсумками роботи за 2022 рік, що підтверджується копією платіжної інструкції №1 від 06.02.2023р. про виплату позивачу на його картковий рахунок премії за підсумками роботи у 2022 році у сумі 413'400 грн.

Перелік виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, визначено розділом ІІІ Порядку №100.

Так, положеннями п.3 цього розділу передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (абзац перший пункту 3).

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт (абзац другий пункту 3).

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати (абзац третій пункту 3).

Отже, до розрахунку середнього заробітку для цілей виплати вихідної допомоги включається не вся сума премії, яка була нарахована позивачу та виплачена 06.02.2023р., а її частина, яка обчислюється наступним чином. По-перше, необхідно визначити частку премії, яка припадає на один робочий день шляхом ділення суми нарахованої премії на кількість відпрацьованих позивачем у 2022році робочих днів. Після цього треба обрахувати, яка частина премії припадає на розрахунковий період (січень-лютий 2023р.), шляхом множення частки премії, яка припадає на один робочий день, на кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у розрахунковому періоді.

Проте, як вбачається з повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні 16.03.2023р., відповідач не врахував частину премії за підсумками роботи за 2022 рік, визначену відповідно до п.3 Порядку №100, для розрахунку середнього заробітку у розрахунковому періоді для визначення суми вихідної допомоги.

Таким чином, нарахування та виплата позивачу суми вихідної допомоги було здійснено відповідачем з порушенням вищевказаних норм законодавства.

Що стосується премії за підсумками роботи за 2021рік, яка була нарахована у березні 2022року та виплачена позивачу 01.04.2022р., то ця виплата не відноситься до розрахункового періоду для виплати вихідної допомоги при звільненні позивача.

Разом з тим, позивачем був пропущений строк для звернення до суду з позовом.

Так, до позовної вимоги про стягнення заборгованості з виплати вихідної допомоги застосовується тримісячний строк, встановлений ч.2 ст.233 КЗпП України, який починається з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

При цьому у такій редакції частину другу статті 233 КЗпП України було викладено на підставі Закону України від 01.07.2022р. №2352-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022р.

Цим же Законом було викладено у наступній редакції частину першу статті 233 КЗпП України: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

До набрання чинності цим Законом діяли норми частини першої та частини другої статті 233 КЗпП, згідно з якими працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (ч.1 ст.233 КЗпП в редакції, яка була чинною до 19.07.2022р.); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП в редакції, яка була чинною до 19.07.2022р.).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012, на яке посилається представниця позивачки, було визначено, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Це рішення КСУ стосувалося попередньої редакції ч.1 ст.233 КЗпП України, яка діяла до виникнення спірних правовідносин.

Під час розгляду справи встановлено, що 17.03.2023р. позивач отримав повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні 16.03.2023р., в якому не міститься інформація про премію.

Отже, позивачу було достеменно відомо про те, що сума премії не включена у розрахунок. При цьому позивач був обізнаний про нарахування та виплату йому премії, про що свідчить копія вищевказаної платіжної інструкції №1 від 06.02.2023р.

Таким чином, позивачу стало відомо 17.03.2023р. про неповну виплату усіх сум, що належать йому при звільненні.

Відповідно, строк для звернення позивача з вимогою про виплату заборгованості з вихідної допомоги закінчився 17.06.2023р.

При цьому суд вважає помилковими доводи представниці позивача про те, що повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16.03.2023р., не є повідомленням у розумінні ст.116 КЗпП, оскільки не містить усіх складових, які повинні включатися до розрахунку сум, що належать позивачу при звільненні.

Відсутність будь-якої складової розрахунку, передбаченої Порядком №100, у такому повідомленні може свідчити про неправильність проведеного розрахунку, а не про недопустимість чи неналежність доказу.

Також є помилковими доводи представниці позивача про те, що аркуш ознайомлення з наказом про звільнення не може підтверджувати отримання позивачем повідомлення, оскільки оформлений з порушенням приписів ДСТУ 4163:2020 та наказу Держкомстату від 05.12.2008 №489, якими встановлено, що відмітка про ознайомлення з документом повинна проставлятися на такому документів, а не на окремому аркуші.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи міститься підпис позивача про ознайомлення з повідомленням про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні 16.03.2023р., на самому повідомленні.

Крім того, представниця позивача стверджує, що позивач не отримував повідомлення про суми, які були нараховані йому при звільненні, а у аркуші ознайомлення з наказом про звільнення зазначено про отримання позивачем копії наказу про звільнення та повідомлення про виплачені (а не нараховані) суми при звільненні, а отже, це не є повідомленням у розумінні ст.116 КЗпП.

Проте, стороною позивача не надано доказів, що позивач отримував будь-які інші документи, а не повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні 16.03.2023р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Отже, поза розумним сумнівом, що у підписаному позивачем 17.03.2023р. аркуші про ознайомлення з наказом про звільнення міститься інформація саме про повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, тобто про повідомлення у розумінні ст.116 КЗпП.

Тому позовна вимога про стягнення заборгованості з виплати вихідної допомоги заявлена позивачем з пропуском встановленого ч.2 ст.233 КЗпП України строку, а тому не підлягає задоволенню.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення середнього заробітку за затримку при розрахунку, оскільки заявлена з пропуском встановленого ч.1 ст.233 тримісячного строку.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 зробила висновок, що середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Також Верховний Суд дійшов висновку, що для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП застосовується тримісячний строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як вже зазначалося вище, про факт невключення частини премії за підсумками роботи за 2022 рік до розрахунку середнього заробітку при виплаті вихідної допомоги позивач дізнався 17.03.2023р. При цьому позивачу було відомо про нарахування та виплату йому такої премії 06.02.2023р.

Фактичний розрахунок з позивачем відбувся 21.03.2023р.

З урахуванням цих обставин строк для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні розпочався 22.03.2023р та його останнім днем є 21.06.2023р.

Таким чином, позивачем було пропущено строки, встановлені ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України

При цьому суд не знаходить підстав для поновлення цього строку.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Проте, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску позивачкою встановленого ч.2 ст.233 КЗпП строку.

На підставі викладеного, керуючись. ст.ст.2-5, 11-13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», ідентифікаційний код 03359552, місцезнаходження: 61004, м.Харків вул. Москалівська, 57/59.

Суддя І.С. Блага