провадження № 22-ц/824/7380/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь Інвест Плюс» про зобов`язання провести реструктуризацію валютного кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила зобов`язати відповідача провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 258 відповідно до наданого позивачем розрахунку, обрахованого на підставі вимог пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Також ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила:

- накласти арешт на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ;

- заборонити суб`єкту господарювання ТОВ «Оболонь Інвест Плюс» у будь-якій його формі та з будь-якою назвою у разі їх зміни подавати будь-які заяви або інші звернення щодо набуття у власність або щодо продажу третій особі предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 ;

- встановити заборони нотаріусам, реєстраторам, виконавцям, будь-яким іншим пов`язаним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані із передачею у власність відповідача - суб`єкта господарювання із кодом за , або третіх осіб предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що на день розгляду цієї заяви наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав.

Так, кредитний договір від 26 травня 2006 року, щодо реструктуризації заборгованості, за яким звернулася ОСОБА_1 , забезпечений договором іпотеки від 26 травня 2006 року, відповідно до якого, з урахуванням договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 18 грудня 2017 року, іпотекодержателем квартири є ТОВ «ФК «Морган Кепітал», . Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 761/33736/18 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» стягнуто заборгованість за основним боргом по кредитному договору від 26 травня 2006 року № 258 на суму 20 488,48 доларів США. Позивач подала відповідачу заяву про реструктуризацію заборгованості за договором. Відповідач не провів реструктуризацію, у зв`язку із чим, позивач звернулась до суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії. Однак, позивач має переконання, що відповідач, не маючи ніяких обмежень/заборон у здійсненні ним певних дій, отримавши остаточне судове рішення у справі № 761/33736/18 про стягнення заборгованості, може примусово звернути стягнення на предмет іпотеки, набути у власність предмет іпотеки, що є забезпеченням виконання зобов?язань, або продати третій особі предмет іпотеки.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . В решті вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Оболонь інвест плюс» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що ЦПК України не передбачає можливості накладення арешту на майно, що належить позивачеві. Накладення арешту на майно не узгоджується з предметом та підставами позову. Позовні вимоги у цій справі взагалі не стосуються майна позивача, тобто, не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру. Накладення арешту на майно не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленою позивачкою вимогою немайнового характеру. Спір не стосується квартири позивачки. Суд не мотивував яким чином накладення арешту на квартиру позивачки забезпечить виконання рішення суду про зобов`язання відповідача провести реструктуризацію валютного кредиту. Позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про реалізацію відповідачем хоча б наміру примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в примусовому порядку, зокрема, за рахунок належної їй квартири, чи звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку. Виконавче провадження на виконання рішення суду не відкривалось і повідомлень про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», які передують зверненню стягнення на предмет іпотеку у позасудовому порядку, позивачці не направлялись.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що наведені відповідачем висновки Верховного Суду не стосуються предмету заяви про забезпечення позову, за якою винесено ухвалу. Позивач не допустив припущення про ймовірне утруднення виконання судового рішення, а висловився про очевидну неможливість й безглуздість виконання рішення суду, якщо відповідач примусово зверне стягнення на предмет іпотеки, набуде у власність предмет іпотеки, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, або продасть третій особі предмет іпотеки. Сам намір відповідача скасувати заборону відчуження предмету іпотеки свідчить про те, що він бажає ним розпорядитись. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних загроз у подальшому виконанні такого рішення. Ігнорування законних вимог позивача на реструктуризацію призвело до порушення його права на оплату боргу за новим графіком платежів і є об`єктивною загрозою у позбавленні позивача права власності на житло. Отже, ставлячи питання щодо можливого порушення прав і законних інтересів інших осіб відповідач мав в першу чергу зважити на те, що сам вже порушив право позивача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на квартиру відповідатиме заявленим позовним вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відтак, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір № 258. Кредитний договір забезпечений іпотечною, а саме позивачем передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

23 квітня 2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким визначено підстави для обов`язкової реструктуризації заборгованості валютних кредитів.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_1 вказує, що підставою для звернення до суду стала відмова відповідача провести реструктуризацію боргу за кредитним договором, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на квартиру, які просить застосувати позивач, не відповідають змісту позовних вимог, оскільки спір стосується зобов`язання відповідача провести реструктуризацію заборгованості за укладеним договором кредиту. Незабезпечення позову в обраний спосіб ніяким чином не вплине на можливість виконання рішення суду про задоволення позову.

Так, предметом спору у даній справі є захист прав споживача на реструктуризацію кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на основі, в порядку та обсягах, визначених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року, оскільки, на думку позивача, йому було безпідставно відмовлено.

В даному випадку застосований судом захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірними із заявленими вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки іпотека належним чином зареєстрована та виникла раніше арешту квартири, який застосовано оскаржуваною ухвалою суду, вказаний арешт ніяким чином не є перешкодою в реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі наявності до того визначених законом та договором підстав.

Отже, застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не є співмірним заявленим вимогам, ніяким чином не забезпечує охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача та не забезпечує позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду в цій частині з прийняттям нової постанови по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь Інвест плюс» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року в частині накладення арешту на квартиру скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відмовити.

В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.