Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1380/24
Номер провадження2/711/874/24
РІШЕННЯ
18 червня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Зайцева О.І.
представника позивача адвоката: Капустіна М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів, -
Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) через систему «Електронний суд» звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання недійсними правочинів.
Позовна заява мотивована тим, що 05 лютого 2024 року ним було набуто на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги відповідне право вимоги до ОСОБА_2 щодо погашення боргу в загальному розмірі 1994065 грн. 99 коп.
В ході аналізу відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що ОСОБА_2 в період існування в нього непогашеної заборгованості перед первинним власником права вимоги КС «Федерація» відчужував на користь третіх осіб належне йому майно, що мало наслідком його виведення зі складу активів ОСОБА_2 .
Вважає, що відчуження вищевказаного майна було здійснене з метою ухилення від виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед КС «Федерація», тому, правочин, на підставі якого майно вибуло із володіння власника є фраудаторним, тобто, таким, що вчинений на шкоду кредитору та порушує положення п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 13 ЦК України.
Зазначає, що 18 жовтня 2022 року відбувся електронний аукціон з продажу права вимоги КС «Федерація» до ОСОБА_2 в загальному розмірі 1994065 грн. 99 коп., на якому визначено переможця, яким став ОСОБА_7 .
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2008 року по справі № 2-2721/08 позовну заяву задоволено повністю та розірвано відповідні кредитні договори, укладені між сторонами та стягнуто з ОСОБА_2 , ТОВ «КПТ «Моринський» та ФГ «Хелсі» солідарно на користь КС «Федерація» 978613 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2012 року було скасоване заочне рішення від 17 липня 2008 року.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року по справі № 2314/2795/12 позовну заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Федерація» заборгованість за кредитними договорами № АЦ-00579 та № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року в сумі 816209 грн. 09 коп.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року по справі № 2314/2795/12 рішення суду першої інстанції було змінено в частині суми стягнутої заборгованості та стягнуто з ОСОБА_2 на корист КС «Федерація» в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № АЦ-00581 від 07 листопада 2017 року 37156 грн. 68 коп. та за договором кредиту № АЦ-00579 від 07 листопада 2007 року 469157 грн.33коп., а загалом 506314 грн. 01 коп.

Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року по справі № 2314/2795/12 залишено в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Як в рішенні суду першої інстанції так і в рішенні суду апеляційної інстанції судом досліджувалося сума заборгованості з 02 червня 2008 року, тому, слід вважати, що заборгованість ОСОБА_2 виникла перед КС «Федерація» щонайменше з 02 червня 2008 року.

Протягом періоду з 27 липня 2008 року (дата закінчення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 17 липня 2008 року) по 26 березня 2012 року (за день до винесення ухвали про скасування заочного рішення) заборгованість ОСОБА_2 була підтверджена рішенням суду, що набрало законної сили та було обвязкове для виконання.

Також, підставою виникненя права вимоги КС «Федерація» зазначає, що в звязку із несвоєчасним виконанням грошового зобовязання перед КС «Федерація» було нараховано в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних на суму боргу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року по справі № 14/1313 (925/153/20) було задоволено позовну заяву КС «Федерація» в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Федерація» 1487751 грн. 98 коп., з яких 1310264 грн. 65 коп. інфляційних втрат, 177487 грн. 33 коп. 3% річних.

Рішення суду набрало законної сили 06 липня 2020 року.

Таким чином, станом на сьогодні сума заборгованості ОСОБА_2 перед КС «Федерація» становить 1994065 грн. 99 коп., з яких заборгованість в розмірі 506314 грн. 01 коп. виникла з 02 червня 2008 року.

На сьогодні виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року по справі № 2314/2795/12 та наказ Господарського суду Черкаської області від 04 вересня 2020 року по справі № 14/1313 (925/153/20) пред`явлено до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича.

Керуючись положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, між КС «Федерація» та ОСОБА_7 укладені документи, які підтверджують перехід до нього права власності на право вимоги до ОСОБА_2 в розмірі 1994065 грн. 99 коп., а саме, Договір куаівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості № 05864 від 04 листопада 2022 року; Акт приймання-передачі документів за Договором купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості № 05864 від 04 листопада 2022 року; Акт придбання майна на аукціоні від 04 листопада 2022 року.

На підставі вищевказаних документів було завершено аукціон № BRD001-UA-864, а право вимоги перейшло до володіння ОСОБА_7

Оплата лоту підтверджується наданою ліквідатором випискою з ліквідаційного рахунку КС «Федерація».

Позивач вказує, що надалі між ним та ОСОБА_7 укладено Договір відступлення права вимоги дебіторської заборгованості № 05-02-2024 від 05 лютого 2024 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору, ОСОБА_7 (цедент) зобов`язався передати на його користь (цесіонарія) право вимоги погашення боргу до ОСОБА_2 у розмірі 1994065 грн. 99 коп., яке виникло на законних підставах.

На виконання умов Договору між сторонами складено Акт приймання-передачі документів від 05 лютого 2024 року за Договором відступлення права вимоги дебіторської заборгованості № 05-02-2024 від 05.02.2024, відповідно до якого цедентом передано цесіонарію документи, які підтверджують виникнення боргу.

Вважає, що за результатами укладеного договору відступлення права вимоги він набув права кредитора у грошовому зобов`язанні, яке первинно виникло між КС «Федерація» та ОСОБА_2 на загальну суму 1994065 грн. 99 коп., з яких, заборгованість за договором кредиту № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року 37156 грн. 68 коп., заборгованість за договором кредиту № АЦ-00579 від 07 листопада 2007 року 469157 грн. 33 коп., стягнуті господарським судом інфляційні втрати та 3% річних, нараховані на суму заборгованості 1487751 грн. 98 коп.

З метою дослідження майнового стану ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримано інформаційну довідку № 364502958 від 05 лютого 2024 року, відповідно до якої вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано декілька обєктів нерухомого майна, в тому числі, житловий будинок, площею 28,0 кв.м., площа земельної ділянки 981 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 16047545, загальна вартість нерухомого майна 8233 грн. 00 коп., що набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 5955 від 20 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Веліковою Н.А.

Разом з тим, відомості про належність ОСОБА_2 земельної ділянки у розмірі 981 кв.м. в інформаційній довідці були відсутні, у зв`язку з чим отримано додатково ще 2 інформаційні довідки про об`єкти нерухомості за адресою місця знаходження будинку та земельної ділянки: № 365014668 від 08 лютого 2024 року про обєкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 ; № 365014498 від 08 лютого 2024 року про обєкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 .

В отриманих витягах відомостей про земельну ділянку не було.

Під час дослідження відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень було встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 , площею 981 кв.м. являється предметом судового спору по справі № 711/2289/20, що розглядалася Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Судовими рішеннями по даній справі (рішенням Придніпролвського районного суду м. Черкаси від 22.01.2021 року та постановою Черкаського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року) було встановлено наступні обставини « Стосовно першої земельної ділянки, яка була незаконно виділена та приватизована приватизована і в теперішній час накладається на земельну ділянку ОСОБА_8 , слід зазначити, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., ОСОБА_2 купує у ОСОБА_9 будинок з прибудовами та надвірними спорудами по АДРЕСА_5 .

В 2008 році ОСОБА_2 для приватизації земельної ділянки замовив в ТОВ «Геоземпроект» розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_5 .

П. 1.4 рішення Черкаської міської ради від 24.07.2008 року № 4-554 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 981, 0 кв.м. по АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дане рішення прийняте на підставі технічної документації із землеустрою, яка розроблення з грубим порушенням норм земельного законодавства, а тому воно є незаконним та підлягає скасуванню.

В подальшому на підставі вищезазначеного незаконного рішення Черкаської міської ради від 24.07.2008 року № 4-554 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_2 отримує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 123499 площею 981, 0 кв.м., кадастровий номер -01-004-0049.

02.07.2009 року відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №2228, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. ОСОБА_2 продає ОСОБА_3 -о земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_5 , площею 981, 0 кв.м., кадастровий номер -01-004-0049.

В подальшому ОСОБА_3 -о замовив в ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку по АДРЕСА_5 та отримує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 788733, площею 0, 0981 Га, кадастровий номер -01-004-0049.

Позивач вказує, що останнім власником на теперішній час згідно даних відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 листопада 2019 року № 188704942, земельної ділянки, що розташовані по по АДРЕСА_5 , кадастровий номер 711013640:0:01:004:0049 є ОСОБА_4

ОСОБА_4 отримав земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0049, що розташована по АДРЕСА_5 відповідно до договору купівлі-продажу № 1064 від 25.02.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Левицькою Е.А. Рішення про державну реєстрацію № 28455280 від 02.25.2016 року.».

Вищевказана інформація підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 365207457 від 09 лютого 2024 року, відповідно до якої, за кадастровим номером земельної ділянки, встановлено, що вона перепродавалася декілька разів та нинішнім її власником є ОСОБА_5 , який набув її на підставі укладеного із ОСОБА_4 договором продажу, посвідченого приватним нотаріусом Левицькою Е.А. та зареєстрованим за номером 6950.

Запис про дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено вперше 25 лютого 2016 року приватним нотаріусом Левицькою Е.А. під час посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки за номером 1064 від 25 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець).

На його думку, відповідно до встановленої інформації, процес відчуження спірної земельної ділянки виглядав наступним чином: 02 липня 2009 року ОСОБА_2 було продано земельну ділянку на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2228, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А.; 25 лютого 2016 року ОСОБА_3 продано земельну ділянку на корист ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1064, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А.; 26 липня 2023 року ОСОБА_4 продано земельну ділянку на користь ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу № 6950, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А.

Вважає, що перший правочин, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являється фраудаторним та спрямованим на завдання шкоди тодішньому кредитору ОСОБА_2 . КС «Федерація», оскільки, був вчинений в той період, коли у ОСОБА_2 була наявна непогашена кредиторська заборгованість перед кредитною спілкою, а відчуження майна здійснювалося виключно з метою уникнення звернення стягнення на нього.

Зазначає, що заборгованість ОСОБА_2 перед КС «Федерація» виникла щонайменше з 02.06.2008, оскільки, це являється датою обрахунку суми заборгованості, зазначеної в позовній заяві та саме цю дату суд першої інстанції визначив як дату формування своїх вимог кредитною спілкою.

Крім того, з 27.07.2008 року заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.07.2008 року по справі № 2-2721/08, яким було стягнуто з ОСОБА_2 978913 грн. 50 коп. боргу за кредитними договорами набрало законної сили.

Тобто, протягом періоду з 27 липня 2008 року по 26 березня 2012 року (за день до винесення ухвали про скасування заочного рішення) існувало судове рішення, що набрало законної сили, за яким ОСОБА_2 був зобов`язаний сплатити КС «Федерація» суму заборгованості в розмірі 978613 грн. 50 коп.

В цей же проміжок часу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено оспорюваний Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02 липня 2009 року № 2228, за змістом якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку, належну продавцю на праві власності, за адресою АДРЕСА_5 , площею 981,0 кв.м., кадастровий номер :01:004:0049.

При цьому, грошові кошти, отримані ОСОБА_2 від продажу земельної ділянки ним не спрямовувалися на погашення заборгованості перед КС «Федерація».

Таким чином, на його думку, вбачається, що ОСОБА_2 в період, коли у нього існувала непогашена кредиторська заборгованість перед КС «Федерація», вжито заходів для зменшеня розміру наявних у нього активів з метою унеможливлення звернення стягнення на них, що підпадає під ознаки дій, що спрямовані на завдання шкоди кредитору боржника та порушення п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 13 ЦК України.

Звертає увагу на той факт, що власне заборгованість у ОСОБА_2 виникла до того як КС «Федерація» звернулася до суду для її стягнення в примусовому порядку, в звязку з чим вважає, що ОСОБА_2 як сторона правочину безпосередньо володів інформацією про наявність у нього заборгованості перед КС «Федерація».

Вказує, що він, як правонаступник КС «Федерація» у грошових зобов`язаннях є заінтересованою особою, а тому, має право на оскарження укладеного ОСОБА_2 із іншою особою правочину, та відповідно оскарження інших похідних від цього правочинів.

Просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 2228 від 02.07.2009, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 1064 від 25.02.2016, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 6950 від 26.07.2023, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 ; зобовязати ОСОБА_10 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0981 га, кадастровий номер :01:004:0049, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна01 розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0,0981 га, кадастровий номер :01:004:0049, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 розташовану за адресою АДРЕСА_5 , номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 53235896, внесений 09.01.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Елеонорою Антонівною на підставі рішення № 71049114 від 09.01.2024.

29 березня 2024 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з викликом сторін.

Адвокат Капустін Максим Романович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 та адвокат Ткаченко Сергій Анатолійович, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_4 , в судове засідання не зявилися

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення адвоката Капустіна Максима Романовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з позовної заяви заочним рішенням від 18.07.2008 року по справі № 2-2721/08 позовну заяву задоволено повністю та розірвано відповідні кредитні договори, укладені між сторонами та стягнуто з ОСОБА_2 , ТОВ «КПТ «Моринський» та ФГ «Хелсі» солідарно на користь КС «Федерація» 978613 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором.

Копію рішення стороною позивача суду не надано.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2012 року було скасоване заочне рішення від 17 липня 2008 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року по справі № 2314/2795/12 позовну заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Федерація» заборгованість за кредитними договорами № АЦ-00579 та № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року в сумі 816209 грн. 09 коп.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року по справі № 2314/2795/12 рішення суду першої інстанції було змінено в частині суми стягнутої заборгованості та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Федерація» в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № АЦ-00581 від 07 листопада 2017 року 37156 грн. 68 коп. та за договором кредиту № АЦ-00579 від 07 листопада 2007 року 469157 грн.33 коп., а загалом 506314 грн. 01 коп.

Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року по справі № 2314/2795/12 залишено в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Також, встановлено що рішенням Господарського суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року по справі № 14/1313 (925/153/20) було задоволено позовну заяву КС «Федерація» в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Федерація» 1487751 грн. 98 коп., з яких 1310264 грн. 65 коп. інфляційних втрат, 177487 грн. 33 коп. 3% річних.

Рішення суду набрало законної сили 06 липня 2020 року.

Таким чином, станом на сьогодні сума заборгованості ОСОБА_2 перед КС «Федерація» становить 1994065 грн. 99 коп., з яких заборгованість в розмірі 506314 грн. 01 коп. виникла з 02 червня 2008 року.

Відповідно до Акту про придбання майна на аукціоні від 04 листопада 2022 року, ОСОБА_7 придбав у КС «Федерація» на другому повторному аукціоні через оператора авторизованого електронного майданчика ТОВ «Закупки. Пром.Уа» право вимоги КС «Федерація» щодо погашення дебіторської заборгованості до ОСОБА_2 у розмірі 1994065,99 грн.

Відповідно до ч.1., ч. 2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано Договорів купівлі-продажу земельної ділянки, які позивач просить визнати недійсними та доказів того, що адвокат звертався особисто з клопотанням до нотаріуса про витребування доказів та йому було відмовлено суду не надано.

В судовому засіданні клопотання про витребування доказів стороною заявлено не було, а тому, суд позбавлений можливості дослідити дані докази.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 365207457 від 09 лютого 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0049 площею 0,0981 на праві власності належить ОСОБА_12 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 177, виданий 09.01.2024, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е.А.

Позивач в позовній заяві зазначає, що на його думку перший правочин, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є фраудаторним.

Суд зазначає, що фраудаторний правочин це відносно нове поняття в українському правовому полі. Чіткого нормативного визначення фраудаторний правочин не має, проте зазвичай під ним розуміють правочин, який вчинений боржником на шкоду кредитору. Це стосується справ, коли боржник хоче вчинити правочин, спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредиторів.

Фраудаторний правочин має за мету завдати шкоди інтересам кредиторів, їх майновим правам.

Правовим наслідком вчинення такого правочину, за умови, що це було доведено, є його недійсність. Між тим, якщо результат дії боржника не завдав шкоди кредиторові та не спричинив негативних наслідків, то для боржника він залишається правочином, але ніяк не фраудаторним.

Варто зазначити, що правочин, який вчиняється на шкоду кредиторам, може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Фраудаторний правочин може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування).

Щодо оплатних цивільно-правових договорів, то тут є ціна, і цей критерій має враховуватися, в договорі дарування ціни ж немає, і тому такий критерій не має ніякого значення.

До обставин, які дають змогу кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні, належать: момент вчинення договорів (після відкриття провадження, відмови у забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі про стягнення коштів); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (ТОВ вчинило договори з особою, яка була його учасником на момент вчинення); ціна в оспорюваних договорах (сідловий тягач продано за 15 000 грн; інший сідловий тягач за 100 грн; причіп фургон за 100 грн); боржник, який відчужує транспортний засіб на користь свого учасника після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинив оспорюванні договори, які порушують майнові інтереси кредитора і спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника».

Так в Постановах Верховного Суду України від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17 та від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зазначено, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

В Постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 Верховний Суд України зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц також зроблено висновок, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та обдаровувані, які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Також, Велика Палата Верховного Суду вказала, що погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.

При цьому, у своїй Постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом України зроблено висновок про те, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо);

майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи);

після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не доведено суду про те, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 вересня 2006 року ОСОБА_2 діяв недобросовісно.

Як вбачається з позовної заяви, при укладанні Договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.07.2009 року, ОСОБА_5 , на думку суду, не знав про існування боргу.

А тому, даний Договір, на думку суду, не може бути визнаний фраудатрним.

Також, суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 не є стороною Договорів, які він просить визнати недійсними.

Крім того, при винесенні рішення від 17 липня 2008 року позивачем не ставилися питання про накладення арешту на земельну ділянку.

А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання недійсним Договору купівлі продажу земельної ділянки № 22298 від 02.7.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1064 від 25 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 6950 від 26 липня 2023 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , з підстав його недоведеності.

Відносно позовних вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_13 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_10 суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, а тому, в цій частині позовних вимог, також, необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 264, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 червня 2024 року (з врахуванням вихідних днів та перебуванням судді у відпустці).

Головуючий: О. Г. Казидуб