Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 25.10.2019 між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №701, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 15 000,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 29 400,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на 09.09.2024 утворилась заборгованість в загальній сумі 40 591,80грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 23 358,45грн., заборгованості за процентами 17 233,35грн.

Крім того, 02.09.2020 між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №401, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 15 000,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, комісії, у зв`язку з чим станом на 09.09.2024 утворилась заборгованість в загальній сумі 18 227,49грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 10 151,79грн., заборгованості за процентами 2,70грн., заборгованості за комісією 8073,00грн.

Просить стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості в розмірі 58819,29грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн.

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

28.11.2024 від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Пономаренко О.О. через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, в якому вони позовні вимоги визнали частково, посилаюсь на те, що відповідачка дійсно 25.10.2019 підписала заяву-приєднання №701, відповідно до якої їй було надано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 15 000,00грн. Також 02.09.2020 вона підписала заяву-приєднання №401, відповідно до якої отримала споживчий кредит в розмірі 15 000,00грн. строком до 02.09.2022. Відповідачка погоджується із фактом існування заборгованості за вказаними договорами, проте не погоджується із її розміром. Зокрема, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №401, відповідачці було нараховано 8073,00грн. комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Однак її нарахування є незаконним і суперечить Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідний висновок підтверджений постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зроблений висновок про те, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемною відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». В даному випадку позивач не зазначив та не надав доказів наявності додаткових та супутніх банківських послуг, які надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а також їх погодження з відповідачкою при укладенні кредитного договору №401. Тому вимога позивача про стягнення з відповідачки комісії в розмірі 8073,00грн. за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №401 є незаконною. У зв`язку з цим, заборгованість за цим кредитним договором складає 10154,49грн. і саме ця сума має бути стягнута з відповідачки.

Щодо нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом за кредитними договорами №401 та №701, то під час підписання заяв-приєднання від 25.10.2019 та від 02.09.2020, відповідачкою було підписано самі заяви та паспорт споживчого кредиту. При цьому, обидва паспорти споживчого кредиту втратили свою чинність 25.10.2019 року та 02.09.2020 року відповідно. Окрім цього, позивач на підтвердження позовних вимог до позову додав Публічну пропозицію АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакціях, які діяли з 12.06.2019 та з 12.08.2020), а також додатки, які містять різні умови надання кредитів, в залежності від типу картки, а відповідно і різні розміри відсоткових ставок, строків повернення кредиту та процентів. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ ПУМБ розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з нею, підписуючи заяви-приєднання від 25.10.2019 №701 та від 02.09.2020 №401. Також заява-приєднання від 25.10.2019 №701 не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, у тому числі і процентами за ст.625 ЦК України, строку повернення кредиту (користування ним), тощо. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяв саме цій Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що з ними був ознайомлений позичальник. Згідно Паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачкою 25.10.2019, відсутні конкретні умови кредитування, оскільки кредитним договором передбачено застосування двох процентних ставок: пільгова процентна ставка - 0 % річних, і ставка, що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду 47,88% річних. При цьому тривалість пільгового періоду в заяві від 25.10.2019 №701 та в паспорті споживчого кредиту не визначена. З огляду на вказане, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, що між ним та відповідачкою були в повній мірі узгоджені умови нарахування відсотків за користування кредитом за кредитним договором №701 та їх розмір, а тому вони не можуть бути з неї стягнуті. На підтвердження заборгованості відповідачки за кредитним договором №701 від 25.10.2019 позивачем долучена до позову виписка по особовому рахунку з 25.10.2019 по 09.09.2024, відповідно до якої відповідачка користувалась кредитними коштами та частково вносила платежі на їх погашення. Однак зазначена виписка містить розбіжності в частині відображених операцій по рахунку, так як зміст розрахунку не містить відсоткової ставки, яку застосовано позивачем. Окрім цього, з виписки можна зробити висновок про те, що позивачем за один і той же період декілька разів нараховувались відсотки, а також комісія (відсотки) за ККП, підстави та порядок нарахувань яких не є зрозумілим. Вважають, що суми надходжень, які банком були розподілені на погашення відсотків, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту, оскільки відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками. Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідачки за період з 25.10.2019 по 09.09.2024 за кредитним договором №701 нею було здійснено витрати на загальну суму 61 389,27грн. В складі цих витрат містяться нараховані позивачем відсотки та комісії на загальну суму 28 098,04 грн. Витрати за тілом кредиту становлять 33 291,23 грн. Відповідачкою були здійснені поповнення карткового рахунку на загальну суму 31 590,00 грн., тому заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №701 складає 1701,23грн. і сама ця сума підлягає стягненню з відповідачки. У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Пономаренко О.О. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи без їх участі, просили прийняти рішення з урахуванням відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Суд встановив, що 25.10.2019 відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ «ПУМБ» із Заявою №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, особисто підписавши яку підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті Банку в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування.

Відповідно до вказаної заяви на ім`я відповідачки ОСОБА_1 . Банком було відкрито поточний рахунок та видано кредитну картку НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 15 000,00грн., який в подальшому (16.11.2020) був збільшений до 29 400,00грн.

Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки.

Реальна річна процентна ставка становить 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування 12577,58грн.

Згідно з розрахунком заборгованості та випискою з особового банківського рахунку cтаномна 09.09.2024 заборгованість відповідачки перед Банком за вказаним кредитним договором становить 40 591,80грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту 23 358,45грн., заборгованості за процентами 17 233,35грн.

Крім того, 02.09.2020відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ «ПУМБ» із Заявою №801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, особисто підписавши яку підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті Банку в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування.

Відповідно до вказаної заяви Банк видав відповідачці ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі в розмірі 15 000,00грн. шляхом їх переказу на банківський рахунок позичальника, строк кредиту 24 місяці.

Також в заяві зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (п.4), розмір процентної ставки (річних) - 0,01% (п.5) та визначено графік платежів, відповідно до якого щомісячний платіж за кредитним договором становить 1073,57грн (останній місяць 1073,33грн), в т.ч. сума кредиту, процентів та 448,50грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з розрахунком заборгованості та випискою з особового банківського рахунку cтаномна 09.09.2024 заборгованість відповідачки перед Банком за вказаним кредитним договором становить 18 227,49грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту 10 151,79грн., заборгованості за процентами 2,70грн., заборгованості за комісією 8073,00грн.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги АТ «ПУМБ» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.

В даній справі судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 25.10.2019 та 02.09.2020 звернулась до позивача з Заявами про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, чим надала згоду на отримання банківських послуг і уклала з Банком відповідні договори, частиною яких є умови кредитування.

Ці договори є договорами приєднання, які складаються із Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщеної на сайті Банку.

Особисто підписавши заяви-приєднання, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ці документи становлять між нею та Банком кредитні договори, що з цими документами вона ознайомилася і погодилася.

Правомірність укладених між сторонами 25.10.2019 та 02.09.2020 кредитних договорів як правочину сторонами не оспорювалась, тому вони є чинними і обов`язковими для виконання.

Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за укладеними 25.10.2019 та 02.09.2020 кредитними договорами, зокрема, за договором від 25.10.2019 відкрив на ім`я відповідачки поточний рахунок, видав кредитну картку, на яку встановив кредитний ліміт в розмірі 15 000,00грн., який в подальшому було збільшено до 29 400,00грн., за договором від 02.09.2020 перерахував кредитні кошти в сумі 15 000,00грн. на поточний рахунок відповідачки.

Відповідачка, в свою чергу, активно користувалася вказаними коштами, однак свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином в повному обсязі не виконала, допускала прострочення платежів, вносила їх в меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами заявами-приєднаннями від 25.10.2019 та 02.09.2020, платіжною інструкцією від 02.09.2020 про видачу кредиту, виписками з особового рахунку відповідачки, які є первинними бухгалтерськими документами, а також розрахунками заборгованості, довідкою про збільшення кредитного ліміту, які суд вважає належними та допустимими, підстав сумніватись в їх достовірності у суду немає.

Крім того, факту звернення до Банку, особистого підписання заяв-приєднання, отримання кредитних коштів, користування ними та факту виникнення заборгованості за обома кредитними договорами відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву не оспорювала, визнала їх, у зв`язку з чим ці обставини в силу положень ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка ОСОБА_1 посилається на недоведення позивачем розміру заборгованості за процентами за кредитним договором від 25.10.2019 та недійсність (нікчемність) умов кредитного договору від 02.09.2020 щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором №701 від 25.10.2019, суд встановив, що безпосередньо заява-приєднання, підписана відповідачкою, не містить порядку та строку повернення кредиту, конкретного розміру процентів та порядку їх нарахування. В ній лише зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки.

В обґрунтування позовних вимог позивач додав до позовної заяви Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція з 12.06.2019) з додатками - умовами надання кредитів в залежності від типу картки, вказуючи, що цей документ разом із заявою-приєднання становлять кредитний договір, який було укладено між сторонами 25.10.2019 і зобов`язання за яким порушила відповідачка.

З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку Банк, тому вони повинні бути зрозумілі контрагентам (споживачам) і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Однак надана суду Публічна пропозиція не містять підпису відповідачки ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме додана до позовної заяви Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме з нею відповідачка ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву-приєднання від 25.10.2019, що вказаний документ містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в тих розмірах, які застосовані Банком у наданому суду розрахунку заборгованості.

За таких обставин, надана позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція з 12.06.2019) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, та відповідно не може бути належним доказом у цій справі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Так, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 25.10.2019 в загальному розмірі 40 591,80грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 23 358,45грн. та заборгованості за процентами 17 233,35грн.

Однак, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами у письмовому вигляді згоди щодо порядку нарахування та розміру процентів за користування кредитними коштами та відповідно обґрунтованості заявленого розміру заборгованості за процентами, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за процентами в розмірі 17 233,35грн. і в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Водночас, як встановлено судом з виписки по особовому рахунку відповідачки, за яким обслуговувався кредит від 25.10.2019, яка є первинним бухгалтерським документом і належним, допустимим доказом в цій справі, а також не оспорювалось відповідачкою, нею фактично були витрачені кредитні кошти в загальній сумі 34982,09грн. (без врахування сум нарахованих процентів, ККП, рекласифікації стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену). При цьому, відповідачка поповнила картковий рахунок на суму 31690,00грн. Відповідно заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 25.10.2019, яка підлягає стягненню з відповідачки, становить 3260,09грн. (34982,09грн. - 31690,00грн.)

Оцінюючи доводи відповідачки щодо недійсності (нікчемності) умов кредитного договору від 02.09.2020 про встановлення комісії за обслуговування кредитної комісії, суд виходить з такого.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. У зв`язку з цим в Закон України «Про захист прав споживачів» були внесені зміни і ст.11 визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц).

Так, в п.4 Заяви №401 від 02.09.2020 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачкою, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% та в графіку платежів визначено розмір щомісячного платежу за кредитним договором з урахуванням комісії за обслуговування кредитної заборгованості 448,50грн щомісячно.

При цьому, в заяві не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг), за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Положеннями п.5.7.3 частини 5 «Умови надання споживчого кредиту» розділу ІІ «Послуги Банку» Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція з 12.08.2020), яка додана позивачем до цього позову на підтвердження своїх вимог, визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

Разом з тим, вказана Публічна пропозиція не підписана відповідачкою і матеріали справи не містять підтверджень, що саме з нею відповідачка ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву-приєднання від 02.09.2020, у зв`язку з чим ця Публічна пропозиція не може вважатись частиною кредитного договору та належним доказом у цій справі.

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг і погодження їх із відповідачкою при укладенні кредитного договору, то визначений Заявою №401 від 02.09.2020 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб обов`язок відповідачки як позичальника сплачувати щомісяця комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним згідно з ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за комісією за кредитним договором від 02.09.2020 немає і в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З урахуванням вказаного розмір заборгованості за кредитним договором від 02.09.2020, який підлягає стягненню з відповідачки, становить 10 154,49грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту 10151,79грн, заборгованості за відсотками 2,70грн.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується належними та допустимими доказами випискою з банківського рахунку відповідачки, розрахунком заборгованості та не оспорювався відповідачкою ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ «ПУМБ» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №701 від 25.10.2019 в сумі 3260,09грн., за кредитним договором №801 від 02.09.2020 - в сумі 10 154,49грн., усього 13414,58грн., у зв`язку з чим позов АТ «ПУМБ» слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 13414,58грн, що становить 22,80% від первісно заявлених (13414,58грн.х 100% : 58819,29грн), витрати по сплаті судового збору в сумі 552,55грн (2422,40грн х 22,80% : 100%).

Керуючись ст.15,16,526,530,610,611,625,627,629,633,634,638,1049,1050,1054, 1055,1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ; місце знаходження: м.Київ, вул. Андріївська, буд.4, заборгованість за кредитним договором №01 від 25.10.2019 в загальному розмірі 3260,09грн., за кредитним договором № 401 від 02.09.2020 в загальному розмірі 10154,49грн., усього 13414,58грн. (тринадцять тисяч чотириста чотирнадцять гривень 58 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», ; місце знаходження: м.Київ, вул. Андріївська, буд.4, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 552,55грн (п`ятсот п`ятдесят дві гривні 55 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.12.2024.

Суддя Н.А.Мурашова

18.12.2024