КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/3427/22 Головуючий у 1 інстанції: Тиханський О.Б.
Провадження №22-з/824/1036/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про ухвалення додаткового рішення)

25 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Василенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заявуадвоката Плаксій Романа Васильовича представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 : треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського апеляційного суду перебувала на розгляді справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 : треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Постановою Київського апеляційного суду від 9 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року залишено без змін.

10 квітня 2024 року адвокат Плаксій Р.В. представник відповідача ОСОБА_1 , направив на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 травня 2024 року заяву Плаксій Романа Васильовича представника ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення залишено без розгляду.

8 травня 2024 року адвокат Плаксій Р.В. представник відповідача ОСОБА_1 , повторно направив на до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення через підсистему «Електронний суд».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 червня 2024 року заяву Плаксій Романа Васильовича представника ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення залишено без розгляду

10 червня 2024 року адвокат Плаксій Р.В. представник відповідача ОСОБА_1 , втретє направив до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення через підсистему «Електронний суд».

Обґрунтовує заяву тим, що подає заяву в порядку ч. 2 ст. 270 ЦПК України, а тому вважає що строк не пропущено.

Учасники справи в судове засідання суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник заявника надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, суб`єкт оскарження та заінтересована особа причини неявки до суду не повідомили, тому на підставі положень частини четвертої статті 270 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, оскільки їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи повідомлених належним чином не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В постанові Київського апеляційного суду від 9 квітня 2024 року питання про розподіл судових витрат не вирішувалось, а тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки були викладені в постановах Верховного Суду від 15 червня 2021 р. у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Плаксій Р.В. представник відповідача ОСОБА_1 подаючи відзив на апеляційну скаргу надав докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Надав до суду апеляційної інстанції ордер виданий на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 1 червня 2022 року № 92/Ц, додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги 92/Ц від 1.06.2022, рахунок-фактура №2-92/Ц від 27.12.2023, квитанцію від 27.12.2023 на підтвердження оплати ОСОБА_1 наданих послуг, розрахунок витрат на правничу допомогу на підставі договору №92/Ц від 1.06.2022, актом надання правничої допомоги (а.с.163-167, т.1).

Відповідно до За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

Колегія суддів прийшла до висновку, що адвокат Плаксій Роман Васильович представник ОСОБА_1 надав достатньо доказів.

Від позивача до суду жодних заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Враховуючи надані представником відповідача докази понесених витрат на правову допомогу та відсутність заперечень позивача, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Плаксій Романа Васильовича представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 3 липня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко