Справа № 2/490/2008
Провадження № 4-с/204/14/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кущій Костянтина Сергійовича по виконанню рішення у цивільній справі № 2/490/2008, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду, через представника, зі скаргою на дії старшого державного виконавця Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кущій Костянтина Сергійовича по виконанню рішення у цивільній справі № 2/490/2008, в якій заявник просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кущія К.С. у виконавчому провадженні № 39919296 від 28 травня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_1 є професійним водієм, керує великими тягачами із причепами та на даний час працює водієм автотранспортних засобів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Експрес техбуд» (), згідно з наказом про прийняття на роботу № 205-К від 28 липня 2022 року. Вказує, що 06 березня 2024 року о 13 годині по вул. Момота, 53 у м. Борисполі Київської області він керував фурою Scania p-380, де його зупинили співробітники патрульної поліції та склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами). Стверджує, що йому не було відомо про те, що відносно нього винесено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, бо такої постанови він не отримував, а з її змістом ознайомився лише після того, як його представник ознайомився з матеріалами справи про адміністративне правопорушення безпосередньо у Бориспільському районному суді Київської області 17 квітня 2024 року. Вказує, що він працює професійним водієм, керує великими тягачами із причепами і тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування. Тому, прохає суду вказану постанову скасувати.

Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року у справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 12 годину 45 хвилин 09 травня 2024 року (а. с. 14), копія якої надіслана сторонам 25 квітня 2024 року за вихідним № 10553/24-вих/4-с/204/14/24 (а. с. 15).

29 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив головного державного виконавця Кущія К.С. (а. с. 25-27 та на звороті), в якому він вважає заявлені вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування відзиву зазначає, що на виконанні у Мар`їнському відділі ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП 39919296 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини Никити ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від доходу до повноліття дитини. 24 вересня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39919296. У зв`язку з тим, що боржник припинив сплачувати аліменти, з березня 2017 року за виконавчим документом утворилася заборгованість. Виїздом державного виконавця було встановлено, що боржник за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає. Згідно з актом державного виконавця від 21 листопада 2017 року місце знаходження ОСОБА_1 державному виконавцю було невідомо. У зв`язку з цим державним виконавцем було направлено подання до Мар`їнського районного суду Донецької області про оголошення боржника в розшук. В результаті чого подання державного виконавця про оголошення у розшук боржника було задоволено та Мар`їнським районним судом Донецької області винесено про це ухвалу від 04 жовтня 2019 року №6/237/231/19. Ухвалу про оголошення розшуку судом було направлено Мар`їнському ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області - для виконання, однак до цього часу вона не виконана. З метою повного та своєчасного виконання рішення у зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів на користь стягувача, на підставі статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем 27 лютого 2018 року та 28 травня 2021 року винесені постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Вказує, що оскаржувана постанова була винесена саме 28 травня 2021 року, тоді коли боржник не був офіційно працевлаштований (з 2017 року по 2022 рік). Тому, державний виконавець на момент винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не міг знати, про те що боржник в 2022 році працевлаштується. Крім того боржник як зазначалось вище, не повідомляв виконавця про своє нове місце роботи та посаду на якій працює. Разом з цим, зазначає, що боржник не скористався своїм правом написання заяви до бухгалтерії ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД» про відрахування аліментів із його доходів, як він зазначав в скарзі, а такі відрахування розпочалися після того, як державний виконавець направив відповідну постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Тому, прохає суду у задоволенні скарги відмовити, а у разі явки боржника в судове засідання забезпечити виконання ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року № 6/237/231/19.

Скаржник та його представник у судове засідання не з`явилися, останній у скарзі прохав суд про розгляд справи за відсутності сторони скаржника (а. с. 2 на звороті).

Головний державний виконавець Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кущій К.С. у судове засідання не з`явився, у відзиві на скаргу прохав про розгляд справи за його відсутності (а. с. 27).

Спираючись на норми ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд розглянув скаргу за відсутності представника Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Вивчивши скаргу, перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд доходить висновку про залишення без задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що виконанні у Мар`їнському відділі ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження ВП 39919296 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини Никити ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від доходу до повноліття дитини (а. с. 30-32).

28 травня 2021 року головним державним виконавцем Мар`їнського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кущій К.С. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а. с. 11 та на звороті), зі змісту якої вбачається, що станом на 25 травня 2021 року за боржником, за період часу з 12 травня 2008 року по 28 травня 2021 року рахується заборгованість у сумі 125418 гривень 56 копійок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до вимог статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду,що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 2 вказаного вище Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з вимогами ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають,що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України по в`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Приписами ч. 7 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлення мінімального розміру аліментів є законодавчою гарантією для забезпечення належного утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів застосовується, якщо визначена, в даному випадку частка заробітку (доходу), яка стягується з боржника, буде меншою за такий мінімальний розмір.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу) закріплено у статті 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Так, приписами ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Так, наказом ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД» № 205-К від 28 липня 2022 року, ОСОБА_1 прийнято на роботу в транспортний відділ водієм автотранспортних засобів, з 29 липня 2022 року, з посадовим окладом 11000 гривень (а. с. 4). Відомостей про те, чи був ОСОБА_1 працевлаштований станом на дату винесення оскаржуваної постанови та чи була пов`язаною його професія із даним обмеженням, останнім суду не надано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що на день винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28 травня 2021 року, така постанова не могла позбавити боржника основного законного джерела засобів для існування, оскільки боржник ніде не працював.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржник був належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, але аліменти не сплачував, у зв`язку з чим станом на 28 травня 2021 року за ним рахується заборгованість у сумі 125418 гривень 56 копійок, що свідчить про ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При цьому, жодних доказів щодо відсутності у боржника заборгованості зі сплати аліментів у зазначеному розмірі матеріали справи не містять.

Доказів того, що ОСОБА_1 вживаються заходи задля погашення заборгованості по аліментам скаржником не надано.

Отже, станом на 28 травня 2021 року у державного виконавця існували законні підстави для винесення постанови про обмеження права боржника у керуванні транспортним засобом.

Суд зазначає, що підстави для неможливості тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами передбачені ч. 10 цієї статті.

Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути застосовано тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами в разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Статтю 71 Закону доповнено частиною десятою Законом № 2234-VIII від 07 грудня 2017 року. Постанова державним виконавцем у відношенні боржника винесена 28 травня 2021 року, але, як зазначено вище, боржник, згідно з наданим наказом працює водієм з 29 липня 2022 року.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, суд вважає, що при винесенні постанови державний виконавець діяв у відповідності до Закону, ним було винесено вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у зв`язку з тим, що у боржника була наявна заборгованість за аліментами понад чотири місяці, яка станом на час звернення до суду не погашена.

За приписами ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами діє до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У разі сплати боржником заборгованості по аліментам обмеження у праві керування транспортними засобами буде знято.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, доводи заявника, що оскаржуваною постановою державний виконавець позбавив його законного джерела засобів для існування спростовуються встановленими судом обставинами, а винесена державним виконавцем постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відповідає вимогам Закону та є правомірною, тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 260-261, 353, 447-450, 451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 (Донецька область, Мар`янівський район, с. Богоявлинка; РНОКПП НОМЕР_1 ) на дії старшого державного виконавця Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кущій Костянтина Сергійовича (49011, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 10; ) по виконанню рішення у цивільній справі № 2/490/2008 залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом 15 днів зо дня її отримання учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом 15 днів зо дня її отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна