_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9490/24
Провадження № 2/947/2809/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора про зняття арешту з майна, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, в якій позивачі просять зняти арешт з нерухомого майна: частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений Першою одеською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 року на підставі постанови Генеральної прокуратури України без номера від 19.12.2007 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 року вищевказана справа була розподілена судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.03.2024 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23.05.2024 рокуклопотання позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну неналежного відповідача у даній цивільній справі було задоволено, шляхом заміниненалежних відповідачів - Приморську державну нотаріальну контору у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса), Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради на належного відповідача Генеральну прокуратуру України ( 01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.06.2024 року було внесено уточнення щодо заміни назви належного відповідача на «Офіс Генерального прокурора» ( 01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15).

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128, 129,130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач - Офіс Генерального прокурора в особі представника Київської окружної прокуратури міста Одеси Кащенко В.А. до судового засідання з`явилась, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем по справі, оскільки правовідносини між Офісом Генерального прокурора (Генеральною прокуратурою України) і ОСОБА_3 , що виникли у зв`язку з накладенням арешту на його майно завершено з часу набрання законної сили вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.05.2009 року. Будь-які правовідносини між Офісом Генерального прокурора (Генеральною прокуратурою України) та спадкоємцями ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виникали, тому їх права не порушено діями чи бездіяльністю Офісу Генерального прокурора (Генеральною прокуратурою України). Належними відповідачами повинно бути первісні відповідачі - Приморська державна нотаріальна контора у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м.Одеса) та Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, оскільки арешт було знято вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.05.2009 року, своєчасне звернення до виконання вироку суду, який набрав законної сили, покладається на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок (ч.8 ст.404 КПК України в ред.1960 року). Із прийняттям процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним, тому відповідно до ст.403 КПК України вирок суду, що набрав законної сили, є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, тому звільнення майна з під арешту повинно було бути виконано первісними відповідачами.

Суд, дослідивши матеріали справи та засвідчені належним чином копії вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2009 року, ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2009 року та ухвали Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14.12.2010 року, заслухавши позивача та представника відповідача, приходить до наступного.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/4 частина квартири за адресою АДРЕСА_1 .

14.07.2023 року внаслідок запиту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 , випадково стало відомо, що на вищезазначену належну йому частку квартири продовжує існувати арешт, накладений в процесі розгляду кримінальної справи № 1-600/2009 та знятий вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.05.2009 року./а.с.12/

Арешт було накладено Першою одеською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 року. Підставою обтяження визначено постанову Генеральної прокуратури України без номера від 19.12.2007 року.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на час розгляду справи вбачається, що за реєстраційним номером обтяження 6460547 існує арешт нерухомого майна об`єкт обтяження частина квартири, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 , підстава обтяження постанова бн, 19.12.2007, Генеральна прокуратура України; заявник ОДНК, зареєстровано 25.01.2008 за № 6460547 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська область, м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 26./а.с.12/

Однак, виправдувальним вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2009 року у кримінальній справі № 1-600/2009 було скасовано арешт, накладений постановою Генеральної прокуратури України від 19.12.2007 року на частини квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 /а.с.5/

В подальшому цей виправдувальний вирок був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2009 року (справа № 11- 476/2009) та ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14.12.2010 року./а.с.7-10/

Позивачі у позовній заяві зазначають, що фактично арешт на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 , не був знятий Першою одеською державною нотаріальною конторою з невідомих причин.

Запис про припинення діяльності Першої одеської державної нотаріальної, контори було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19 жовтня 2018 року (номер запису 3014731).

Проте, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28 грудня 2017 року № 4336/5 «Про утворення деяких державних нотаріальних контор» утворено Приморську, Київську, Суворовську, Малиновську державні нотаріальні контори у місті Одеса. Незакінчені справи передані до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з колишньої Першої, Другої та Шостої одеських державних нотаріальних контор.

Публічне правонаступництво органів державної влади, інших органів й установ, які наділені владними повноваженнями, є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою здійснення правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом, наділеним владними повноваженнями. Саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2020 у справі № 522/25954/16-ц.

За викладених обставин, ОСОБА_3 був змушений звернутись до Приморської державної нотаріальної контори з приводу невідкладного зняття арешту з частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності.

Листом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) від 01.08.2023 № 593/01-16 було повідомлено ОСОБА_3 , що до Одеського обласного державного нотаріального архіву Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було передано справ по 2018 рік (включно), також зазначено, що у зв`язку з ліквідацією Першої одеської державної нотаріальної контори усі справи передано до Одеського державного нотаріального архіву (65104, м.Одеса, вул.Ак.Корольова 92-А)/а.с.17/

Позивачі зазначають, що будь-яких інших заходів по зняттю зазначеного арешту ОСОБА_3 самостійно зробити не встиг внаслідок хвороби.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що вбачається із свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 09.11.2023 року./а.с.20/

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять уся права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

26.12.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поляковою Т.Ю. була заведена спадкова справа №31/2023, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 71790873 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що був виданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.12.2023 року № 75279346 та довідка про склад спадкоємців від 05.03.2024 року № 27/02-14 /а.с18/.

Відповідно до зазначених документів спадкоємцями померлого ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , які є позивачами по даній справі./а.с.19/

Позивач зазначає, що 05.03.2024 року Юридичним департаментом Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Кожевіній Оксані Валеріївні було відмовлено у прийнятті документів про зняття арешту з частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , незважаючи на наявність на руках оригіналів вироку Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 1- 600/2009 від 21.05.2009 року, ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2009 року (справа № 11-476/2009) та ухвали Верховного Суду України від 14.12.2010 року (справа № 5-2670км10) щодо виправдання ОСОБА_3 за усіма статтями обвинувачення та зняття арешту.

Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради свою відмову мотивував тим, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено право спадкоємців, які не були стороною у відповідному судовому рішенні (в даному випадку у судовому вироку) подання заяви про зняття арешту й це може бути зроблено виключно власником або уповноваженою ним особою, а отже рекомендували звернутись за відповідним рішенням до суду за місцем знаходження арештованого майна./а.с.27/

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі 766/21865/17).

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, в тому числі й шляхом подання негаторного позову.

Успадкування майна в даному випадку унеможливлено накладенням арешту зняття якого прямо передбачено виправдувальним судовим вироком, який набув законної сили понад 14 років тому, а наявність такого арешту прямо порушує права спадкоємців, передбачені цивільним законодавством України.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що належить боржнику.

Суд не погоджується з правовою позицією представника відповідача про те, що Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем по даній справі, оскільки за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Однак, у даному випадку кримінальне провадження закінчено постановленням виправдувального вироку з одночасним зняттям арешту, проте виконання вироку в частині зняття арешту не відбулось, з незалежних від позивачів причин, учасник кримінального провадження ОСОБА_3 помер, постанову Генеральної Прокуратури України б/н від 19.12.2007 року про накладення арешту на час розгляду справи не скасовано, правовідносини між ОСОБА_3 та Генеральною Прокуратурою України припинено, але продовжують існувати правовідносини між позивачами, як законними спадкоємцями майна, та на даний час Офісом Генерального прокурора, оскільки наявність арешту перешкоджає в оформленні спадкових прав та порушує конвенційне право власності на мирне володіння майном. Саме відповідач є належним відповідачем, оскільки відповідачами у справі про зняття арешту є особа, в інтересах якої було накладено арешт, в даному випадку арешт було накладено в інтересах держави Генеральної Прокуратурою України, яка з 27.12.2019 року перейменовано на Офіс Генерального прокурора.

Суд вважає, що витребування інформації з Заводського районного суду м. Миколаєва по кримінальній справі № 1-600/2009 щодо причин неналежного виконання вироку суду не мають значення по даній справі, оскільки арешт існує, та предметом спору не є визначення відповідальності посадових осіб щодо виконання вироку, дійсно відповідно норм КПК України - відповідальність за своєчасне звернення до виконання вироку, який набрав законної сили, покладається на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок (ст.404 КПК в ред.1960 року), однак нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах здійснюється також прокурором та розпорядження прокурора, що стосуються виконання вироків, ухвал і постанов суду, обов`язкові для всіх органів і посадових осіб, які їх виконують (ст.415 КПК України в ред.1960 року). Як вбачається, із матеріалів справи прокурор приймав участь в усіх інстанціях при розгляді кримінальної справи, був обізнаний з вироком суду та мав можливість здійснити нагляд за додержанням законів при виконанні вироку суду по кримінальній справі № 1-600/2009.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, власник майна, який протиправно обмежений у здійсненні права власності накладенням арешту /заборони/ на його майно, має право вимагати усунення порушення шляхом зняття арешту з цього майна.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту майна є обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст.16, 317, 321,325, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 13,18, 211, 141, 259, 263-265, 268, 394 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора про зняття арешту задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, який накладений постановою б/н, Генеральної прокуратури України від 19.12.2007, відносно 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 ; реєстраційний номер обтяження 6460547, який зареєстровано 25.01.2008 року за № 6460547 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська область, м.Одеса, вул.Ланжеронівська, підстава обтяження постанова бн 19.12.2007, Генеральна прокуратура України.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.07.2024 року.

Суддя Гниличенко М. В.