Номер провадження: 22-ц/813/2447/24
Справа № 503/683/23
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про відновлення порушених Конституційних прав щодо зареєстрованого місця проживання,

встановив:

У червні 2023 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним вище позовом, у якому просили зобов`язати Кодимську міську раду Подільського району Одеської області відновити їх порушені Конституційні права шляхом поновлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі та малолітня ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але 19 січня 2023 року їх всіх було знято із зареєстрованого місця проживання за зазначеною вище адресою за заявою власника цього житла ОСОБА_4

25 січня 2023 року позивачі звернулись до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області із заявою про відновлення їх порушених Конституційних прав шляхом поновлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрованого місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, своїм листом від 31 січня 2023 року Кодимська міська рада Подільського району Одеської області відмовила у задоволенні спільного звернення позивачів. Водночас позивачі вважають, що зняттям з реєстрації було порушено їх права так як відповідно до положень ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, тому ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин як така, що суперечить положенням ЖК України.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 таОСОБА_3 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на обставини якими обґрунтовується позов, вважає висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог помилковим та незаконним, тому просить скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, із заявами (клопотаннями) про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

23 січня 2024 року від скаржника надійшла заява у якій він просить апеляційний суд замінити первісну третю особу на стороні відповідача ОСОБА_4 на третю особу ОСОБА_7 , у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , правонаступницею якої скаржник вважає є ОСОБА_7 .

Апеляційним судом у підготовчій частині розгляду апеляційної скарги відмовлено в задоволенні вказаного клопотання скаржника ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним нормам оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачів відсутній будь-який цивільно-правовий спір з Кодимською міською радою Подільського району Одеської області, а тому вона є неналежним відповідачем при цьому позивачі пред`явили спільний позов тільки до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, позовних вимог до ОСОБА_4 (як особи, за заявою якої позивачів було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні) та/або до ОСОБА_7 (як власника спірного будинку на час вирішення справи) не пред`явили, клопотань про залучення до участі у справі як відповідача чи співвідповідача не заявляли, тому дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову через його пред`явлення до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Звертаючись до суду із вказаним вище позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визначили відповідачем Кодимську міську раду Подільського району Одеської області.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18.

Предметом позову в цій справі є відновлення зареєстрованого місця проживання у будинку АДРЕСА_1 , власником якого на день звернення позивачів до суду із цим позовом була ОСОБА_7 , згідно договору купівлі-продажу від 01 травня 2023 року, укладеного між нею та ОСОБА_4 (а.с.59).

Право власності ОСОБА_7 підтверджується вказаним договором (а.с.59) та витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.57-58), наданих до суду першої інстанції ОСОБА_4 з доказами направлення сторонам у справі (а.с.62-64).

Між тим, клопотань про заміну відповідача у справі або про залучення до участі у справі інших співвідповідачів від позивачів не надходило.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених в оскаржуваному рішенні, оскільки заявлений позивачами спір неможливо вирішити через неналежний склад відповідачів, а тому наведені позивачами доводи не мають правового значення для правильного вирішення спору.

При цьому апеляційний суд не надає правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 та обставинам, якими скаржник обґрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки це може мати місце під час розгляду справи із усіма належними відповідачами по справі.

Так, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги за своєю суттю та змістом є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права та незгоди з висновками суду.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова