РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 рокуселище Петрове Справа № 932/1471/24
Провадження № 2/941/327/24

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Петрове Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та його поділ шляхом стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом мотивуючи це тим, що з 14 квітня 2018 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, а саме, 29.08.2020 року ними було набуто спільне майно, а саме, автомобіль Nissan Almera 2010 року випуску, об`єм двигуна 1596 см. куб, номер VIN: НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ім`я відповідача.Дійти згоди щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя вона з відповідачем не може, тому позивачка просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя вищевказаний автомобіль та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 вартості автомобіля у розмірі 101750 грн. 00 коп., а також понесені нею судові витрати.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву, якою прохала справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 14 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Петрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 14 квітня 2018 року (а.с.56).

Під час перебування у шлюбі, а саме, 29.08.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто спільне майно, а саме, автомобіль Nissan Almera 2010 року випуску, об`єм двигуна 1596 см. куб, номер VIN: НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Територіального сервісного центру МВС Дніпропетровської області №1242 (лист від 30.09.2023 року за №31/4-1242-76-аз-2023 (а.с.52-53).

Згідно висновку про вартість об`єкта незалежної експертизи від 06.11.2023 року вартість спірного транспортного засобу становить 203500 грн. 00 коп. (а.с.7).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі ч.2 ст.181 Цивільного кодексу України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України.

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). У процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання.

Відповідно до ч.1, ч.4-5 статті 72 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною четвертою ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до висновків, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22 лютого 2020 року у справі № 711/2302/18, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Майно і в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

Таким чином, відповідно до приписів ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України 1/2 права власності на вказане рухоме майно належить позивачці як дружині.

Статтею 183 Цивільного кодексу України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

За таких обставин, транспортний засіб є річчю, яку не можливо поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч.ч.І-2 ст.364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право власності на транспортний засіб марки Nissan Almera 2010 року випуску, об`єм двигуна 1596 см. куб, номер VIN: НОМЕР_1 , має бути визнано за ОСОБА_2 , як за особою яка фактично користується ним з покладенням на останнього обов`язку компенсувати ОСОБА_1 грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

Виходячи з висновку про вартість об`єкта незалежної експертизи від 06.11.2023 року вартість спірного транспортного засобу становить 203500 грн. 00 коп. (а.с.7), отже розмір компенсації, яка підлягає сплаті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складає 101750 грн. 00 коп.

На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати у справі: судовий збір у розмірі 1073 грн.60 коп.

Вказані правовідносини регулюються ст.ст.60, 61,63,68,69,70, 71,72 СК України та ст. ст.181,183,325,364,368, 372 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 141,263,264,265,268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та його поділ шляхом стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Nissan Almera 2010 року випуску, об`єм двигуна 1596 см. куб, номер VIN: НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 вартості автомобіля у розмірі 101750 грн. 00 коп.

Після стягнення грошової компенсації припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб - автомобіль Nissan Almera 2010 року випуску, об`єм двигуна 1596 см. куб, номер VIN: НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року.

Суддя С.І.Колесник