Житомирський апеляційний суд
Справа №295/836/21 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №295/836/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 червня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг станом на 03 грудня 2020 року в сумі 19 141,06 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 19 141,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 15 листопада 2006 року підписав заяву №б/н. При підписанні заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Твердження суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів позичальника під Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому є нікчемним - безпідставні, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами договору про надання банківських послуг. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач фактично погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, так і після внесення змін шляхом прийняття нових редакцій Умов та правил. Факт укладення договору та розмір заборгованості відповідачем не спростовано, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять, а тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із додатками були направлені відповідачу завчасно засобами поштового зв`язку та отримані останнім особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.103). Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та процентами, нарахованими у заявленому банком розмірі на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, виходячи із безпідставності позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 15 листопада 2006 року, оскільки витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору через те, що не містять підпису відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 15 листопада 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.41). У заяві зазначено, що відповідач згодний із тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами користування, Основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Також у заяві сторони досягли домовленості щодо кредитного ліміту в сумі 5 000 грн та обрана кредитна карта «Універсальна».

У матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 15 листопада 2006 року по 13 червня 2019 року. Так, 01 грудня 2006 року кредитний ліміт установлено у розмірі 5 000 грн; 28 листопада 2007 року кредитний ліміт збільшений до 10 000 грн; 23 грудня 2008 року кредитний ліміт зменшений до 4 000 грн; 25 березня 2009 року кредитний ліміт збільшений до 5 000 грн; 03 квітня 2017 року кредитний ліміт збільшений до 15 000 грн; 09 травня 2019 року кредитний ліміт зменшений до 14 370 грн, а 13 червня 2019 року кредитний ліміт зменшений до 0 грн (а.с.39).

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до листопада 2013 року; № НОМЕР_2 із терміном дії до листопада 2017 року; № НОМЕР_3 із терміном дії до вересня 2021 року; № НОМЕР_4 із терміном дії до березня 2022 року (а.с.40).

Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним договором станом на 03 грудня 2020 року рахується заборгованість в сумі 19 141,06 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 19 141,06 грн (а.с.23).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

До заяви банк не додав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а додав лише копію Умов і правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також того, що вказані Умови і правила надання банківських послуг на момент підписання відповідачем заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміни процентної ставки, сплати комісії, відповідальності за неналежне виконання умов договору, умов овердрафту тощо саме у зазначених в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у редакції, що найбільш сприятлива для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальність за неналежне виконання умов договору, овердрафт тощо, надана копія Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною договору, оскільки Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані. Отже, недодержання письмової форми договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у копії Умов і правил надання банківських послуг як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надану позивачем копію Умов і правил надання банківських послуг складовою частиною кредитного договору, оскільки в заяві відсутні домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та овердрафту.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додана до позовної заяви копія Умов та правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Із виписки про рух коштів за договором №б/н за період із 01 грудня 2006 року по 28 листопада 2020 року прослідковується, що за наданими відповідачеві кредитними картками регулярно здійснювалися грошові операції у межах суми кредитного ліміту 15 000 грн та проводилося автоматичне погашення заборгованості з карти, списання банком процентів за користування кредитним лімітом, а також списувалася комісія та пеня (а.с.24-38).

Також судом установлено, що при розрахунку заборгованості банком використані процентні ставки 30%,34,8%,36%,40,8%,42% річних, на що відповідач у письмовому вигляді також не погоджувався.

Отже, колегія суддів вважає, що банком не доведена сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, приймаючи до уваги, що між сторонами не були погоджені базові процентні ставки за користування кредитом, комісія, пеня та овердрафт (поновлювальна форма кредитування, яка дозволяє клієнту банка використовувати кошти, перевищуючи ліміт), а тому дії банка щодо погашення неузгоджених процентів, комісії та пені за рахунок здійснених відповідачем платежів та застосування овердрафту і не віднесення коштів на погашення виключно тіла кредиту, не можна вважати правомірними, а суму простроченого тіла доведеною.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 19 141,06 грн слід відмовити.

Разом із тим, розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки банк заявив вимоги про стягнення заборгованості виключно за простроченим тілом кредиту в сумі 19 141,06 грн. Проте, суд першої інстанції на такі обставини уваги не звернув та помилково відмовив у стягненні процентів, нарахованих банком в порядку ст.625 ЦК України на прострочене тіло кредиту в сумі 1 273,97 грн, хоча банк такі вимоги не заявляв.

За положеннями частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, не дотримана одна із основних засад цивільного судочинства диспозитивність цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким у задоволенні позову відмовляє з підстав, зазначених у цій постанові.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: