01.07.2024 Єдиний унікальний номер 205/8572/24
Справа № 205/8572/24
Провадження 2/205/3454/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

01 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., ознайомившись із заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Теліус Дар`ї Володимирівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2024 року представник позивача ОСОБА_4 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

01.07.2024 року судом в порядку, передбаченому ст. 187 ЦПК України, отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації відповідачів.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2024 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо відповідачів.

Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортні засоби, що належать відповідачам, а саме: «Opel Omega», 1987 року випуску, об`єм двигуна 1771 см3, зареєстрований за ОСОБА_2 09.04.2005 року, та «Infiniti QX60», 2020 року випуску, об`єм двигуна 3498 см3, зареєстрований за ОСОБА_3 15.06.2021 року.

Підставою забезпечення позову представник позивача зазначила те, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки відповідачі добровільно позичені кошти позивачу не повернули, ухиляються від своїх зобов`язань. Окрім того, є ризик відчуження належного відповідачу ОСОБА_3 транспортного засобу «Infiniti QX60», оскільки оголошення про продаж зазначеного транспортного засобу розміщено на сайті «AutoRia», на підтвердження чого надано відповідні докази.

Ознайомившись із змістом заяви та матеріалами цивільної справи, суд доходить висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-151 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У позовній заяві представник позивача посилалася на ст. 65 СК України та зазначала, що позика грошових коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1 було здійснено в інтересах сім`ї, тому просила стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом встановлено, що предметом позову є солідарне стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 15 000 доларів США, 10 553,28 грн. 3% річних, та 30 070,27 грн. сума подвійної облікової ставки НБУ.

Як зазначає представник позивача та підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12.04.2024 року, ОСОБА_5 є власницею транспортного засобу марки «Infiniti QX60», 2020 року випуску, об`єм двигуна 3498 см3, дата державної реєстрації 15.06.2021 року. ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Opel Omega», 1987 року випуску, об`єм двигуна 1771 см3, дата державної реєстрації 09.04.2005 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 19.07.2008 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 ).

Із наданої копії договору позики грошових коштів від 11.08.2023 року вбачається, що договір укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому, у п. 30 зазначеного договору вказано, що позичальник перебуває у шлюбі та його дружиною ОСОБА_3 надано згоду на отримання коштів в борг та на укладання цього договору, проте, із вказаного договору не вбачається обов`язку ОСОБА_3 на забезпечення виконання вказаного договору чи обов`язку нести відповідальність за його не виконання ОСОБА_2 .

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно абзацу першого ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Враховуючи, що один із транспортних засобів, на який представник позивача просить накласти арешт, належить відповідачу ОСОБА_3 , яка не є стороною договору позики за яким позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу, доказів перебування відповідачів у шлюбі на теперішній час матеріали справи не містять, статус майна, на яке представник позивача просить накласти арешт в частині транспортного засобу «Infiniti QX60», як спільного сумісного майна подружжя нічим не підтверджено, а тому суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Infiniti QX60», що належить ОСОБА_3 .

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що між сторонами існує реальний спір, пов`язаний із наявністю заборгованості перед позивачем за договором позики, оскільки наявний зв`язок між вказаним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, спосіб забезпечення є співмірним, достатнім, пропорційним та доцільним заходом забезпечення з огляду на зміст заявлених позовних вимог, а невжиття заходів забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог може в подальшому унеможливити виконання рішення суду у цій справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову саме в частині накладення арешту на транспортний засіб «Opel Omega», що належить відповідачу ОСОБА_2 . В іншій частині у задоволенні заяви слід відмовити через її необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Теліус Дар`ї Володимирівни про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Opel Omega», 1987 року випуску, об`єм двигуна 1771 см3, зареєстрований 09 квітня 2005 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Федотова В.М.

.