Справа № 351/1959/23
Провадження № 22-ц/4808/935/24
Головуючий у 1 інстанції СОБКО В.М .
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар: Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року, в складі судді Собка В. М., ухваленого в м. Снятині Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання з особою на день смерті,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року представник ОСОБА_4 адвокат Петричка О. Є. звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із особою на день її смерті.

Заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_5 . Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 . У подальшому ОСОБА_6 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька звернувся до нотаріуса. Проте, нотаріусом було відмовлено останньому в отриманні свідоцтва у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 вважався таким, що не прийняв спадщину, оскільки не проживав із спадкодавцем на день відкриття спадщини і заяву на прийняття спадщини не подав.

Представник заявника вказує, що справді на день смерті свого батька ОСОБА_5 заявник не був зареєстрований з останнім, однак фактично проживав за вищевказаною адресою, оскільки батько залишився один та часто хворів, тому ОСОБА_6 здійснював догляд за батьком. Тобто фактично прийняв спадщину. Факт проживання із спадкодавцем на день смерті можуть підтвердити численні свідки.

У зв`язку із неможливістю прийняти спадщину після померлого, ОСОБА_6 звернувся до суду із цією заявою, у якій просив встановити факт постійного проживання заявника із спадкодавцем ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов до хибного висновку про те, що справу слід розглядати у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви та клопотання ОСОБА_1 про залишення заяви без розгляду встановлено, що між сторонами існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Кінаш М. А., які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_4 , який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та залишити заяву про встановлення факту постійного проживання з особою на день смерті без розгляду з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та є батьком заявника ОСОБА_4 .

Згідно довідки № 924 від 10 серпня 2023 року, виданої Старостинським округом № 5 с. Вовчківці, с. Орелець, після смерті ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , в господарстві разом із померлим незареєстрований, але проживав його син ОСОБА_6 , який вів із померлим спільне господарство (а.с. 8).

Із письмових заяв свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_6 проживав із спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , приблизно із 2010 року, а також доглядав за батьком.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного провадження в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що наявність спору про право повинно встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2024 року ОСОБА_7 подав до суду першої інстанції клопотання в якому просив залишити заяву ОСОБА_4 без розгляду, оскільки вважав себе єдиним спадкоємцем після смерті батька та заперечував право заявника на спадщину, що відкрилася.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року в задоволенні цього клопотання було відмовлено, оскільки суд вважав, що встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті не є беззаперечною умовою виникнення права на спадщину.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки за ч. 3 ст. 1268 ЦК України саме після встановлення такого факту у заявника й виникає право на спадщину після смерті батька.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 також заперечував право ОСОБА_4 на спадкування після смерті батька.

Отже факт, про встановлення якого просив ОСОБА_6 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви ОСОБА_4 , без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Подібні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 жовтня 2021 року в справі № 159/858/20 (провадження № 61-1633св21), від 12 січня 2022 року в справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156 св21) та від 24 червня 2022 року в справі № 337/3395/21 (провадження № 61-21062св21).

Апеляційний суд зауважує, що залишення заяви ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, не позбавляє його права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду апеляційної скарги, ОСОБА_7 сплатив судовий збір в розмірі 615 грн. 60 коп. (а.с. 123), який необхідно стягнути з ОСОБА_4 , оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання з особою на день смерті залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право на подачу позову на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витратиу справі пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 615 (шістсот п`ятнадцять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева