Справа № 339/383/23
Провадження № 22-ц/4808/600/24
Головуючий у 1 інстанції Скригун В. В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Фединяк В.Д.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 24 098,92 грн. за кредитним договором № 981919443 від 18 лютого 2021 року та про відшкодування судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 лютого 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 981919443 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно перейшла на офіційний сайт товариства, обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримала грошові кошти у сумі 8000 грн., пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з товариством та уклала кредитний договір. Договір було підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю ідентифікатора №MNV76E4J, який було їй направлено на номер мобільного телефону НОМЕР_1 .

Після цього товариством було перераховано відповідачу на банківську карту кошти в сумі 8000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку, на який він видавався.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором.

05 серпня 2020 року між ТзОВ "Таліон Плюс" та ТзОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТзОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

04 серпня 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу №04/08/23-01, згідно із яким до ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 не виконала умови зобов`язання, не погасила кредит та не сплатила проценти за користування ним, тому позивач звернувся до суду. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 24 098,92 грн, яка складається: 7999,20 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 099,72 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Болехівський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ "ФК "ЕЙС" подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції посилався на те, що в якості доказів позивач надав лише бланки додатків до договорів факторингу, а саме форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також витяги з додаткових угод, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Також у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення за договорами факторингу. Апелянт з такими висновками суду першої інстанції не згідний, вважає, що надав достатньо належних і достатніх доказів для підтвердження права вимоги до відповідача.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору. Зазначає, що відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №135 від 25.05.2021р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 22 031,96 грн. Підтвердження факту укладення даного реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс", первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023р. до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020р. від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 24 098,00 грн. Тобто передача права вимоги відбулась в межах дії договору факторингу до 30.12.2024. При цьому жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення договору. Таким чином відступлення прав вимоги до Відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відбулося в межах чинності Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року.

Далі звертає увагу на те, що право вимоги за кредитним договором №981919443 від 18.02.2021р. від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до ТОВ "ФК "ЕЙС" перейшло відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників до договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023р. Відтак вказує, що наведені обставини та докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 . Як свідчать наявні у матеріалах справи докази, вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА у травні 2021 року, тобто після виникнення заборгованості за кредитним договором у березні 2021 та виникнення заборгованості, які позивач набув в серпні 2023 року.

Апелянт зазначає, що суд у своєму рішенні вказав на те, що у бланках до договорів факторингу відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Звертає увагу, що дані вимоги прописані в договорі факторингу, в якому не міститься вказівки на їх обов`язкове зазначення у відповідних бланках. Стосовно інформації про інших боржників, то вона є конфіденційною та не стосується даної справи.

Щодо належності як доказу витягу з реєстру прав вимоги № 135, який суд першої інстанції відхилив через те, що в ньому зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування, то апелянт вказує наступне. Ні в кредитому договорі, ні в договорах факторингу не встановлюється жодних вимог щодо зазначення вказаних вище даних. У договорі факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 в додатках міститься форма реєстру прав вимоги, підписана фактором та клієнтом. Однак, затвердженої форми витягу з реєстру права вимоги, а також вимоги щодо його оформлення, договір факторингу не містить. Таким чином, витяг з реєстру права вимоги може складатися у довільній формі. Тому витяг з реєстру № 135 є належним та допустимим доказом, що підтверджує перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а сам договір факторингу був чинний на момент відступлення права вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповністю з`ясував обставин, що мають значення для вирішення справи, а його висновки про те що позивач не довів наявність права вимоги до відповідача не відповідають дійсним обставинам та спростовуються викладеними вище доказами.

Апелянт просить рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Ільницького Я.І., подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції законним, прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства України, а апеляційну скаргу позивача - необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №981919443 від 18 лютого 2021 року від первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «ФК «ЕЙС».

На думку відповідача судом правильно кваліфіковано правовідносини між сторонами, які випливають із встановлених обставин, судом не було порушено норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення. Апелянт доводи неналежності доказів ні в судовому засіданні, ні в апеляційній скарзі не спростував.

Просить апеляційну скаргу ТзОВ «ФК«ЕЙС» залишити без задоволення.

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не явилися. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що до позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» не перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 981919443, оскільки на час укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року кредитний договір із ОСОБА_1 ще укладено не було, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором, оскільки неможлива передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог. Крім того, позивачем не доведено письмовими доказами факту відступлення права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від первісного кредитора, тому ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» не є належним позивачем у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 лютого 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 981919443.

За цим договором товариство зобов`язалось надати відповідачу кредит без конкретної споживчої мети на суму 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Сторони погодили, що кредит надається строком 30 днів (п.1.2 Договору).

Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 3,65 відсотків річних, що становить 0,01 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним (п.1.4.1 Договору).

Відповідно до п.1.4.3. Договору у випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору (т.1 а.с.8-11).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копію платіжного доручення від 18 лютого 2021 року на суму 8000,00 грн. (а.с.6).

Згідно із графіком розрахунку відповідач зобов`язувався повернути кредит 20 березня 2021 року в розмірі 8024,00 грн. (т.1 зворотна сторона а.с.11).

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З огляду на обставини справи і зазначені норми закону судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір із ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримала кредитні кошти, умови договору не виконала, має боргові зобов`язання за кредитом, які складаються з заборгованості за тілом кредиту 7999,2 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 16099,72 грн..

Відповідач такі обставини не спростувала в суді першої інстанції, не оскаржувала висновки суду в апеляційному порядку.

Також, як вбачається з матеріалів справи, що 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» уклало Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату (т.1 а.с.25-28).

Згідно з п. 2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Згідно з п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019р. між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.( т.1а.с.12)

Додатковою угодою№25 від 21 жовтня 2020р., якою текст договору викладено у новій редакції, визначено зміст термінів. (т.1 а.с.36 зворот)

Додатковою угодою №26 від 31 грудня 2020р., якою текст договору викладено у новій редакції, строк дії договору закінчується 31.12.2021р., але в будь якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.(т.1 а.с.91-94)

Суд першої інстанції зауважує, що в якості доказів позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також витяги з додаткової угоди №19 від 28.11.2019 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткової угоди №25 від 21.10.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників (т.1 а.с.28 зворот; а.с.29-30; 12; 36 зворот, 37).

Також у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.

Разом з тим предметом договору факторингу від 28.11.2018 року є відступлення права вимоги, зазначене у відповідному Реєстрі права вимоги.

В матеріалах справи є витяг з Реєстру права вимоги №135 від 25.05.2021 року, укладеного ТОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому боржником зазначена ОСОБА_1 за кредитним договором №981919443 від 18.02.2021 року із розміром заборгованості 7999,2 грн за тілом, 14032,76 грн за відсотками, всього 22031,96 грн. (т.1 а.с.43).

05 серпня 2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Таліон Плюс" за плату.(т.1 а.с.31-33)

Суд першої інстанції знов акцентує увагу на тому, що в якості доказів позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також додаткову угоду від 05.08.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020; додаткову угоду №1 від 10.08.2020 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, додаткову угоду №2 від 03.08.2021 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, додаткову угоду №3 від 30.12.2022 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників (т.1 а.с.35 зворот; 36; 57- 57 зворот).

04 серпня 2023р. між ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" та ТОВ "ФК "ЕЙС" укладено Договір факторингу №04/08/23-01, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЕЙС" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "ЕЙС" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Онлайн фінанс" за плату.(т.1а.с.58-61)

Позивач надав бланки додатків до договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, а саме: реєстр боржників; акт прийому-передачі реєстру боржників та акт повернення прав вимоги у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників (а.с.61 зворот; 62-62 зворот).

Оцінюючи докази, суд першої інстанціїї також вказує, що не надано доказів повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення за договором факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023.

Тому суд прийшов до висновку, що кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений 18 лютого 2021 року, тобто після укладення договору факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», який був укладений 28 листопада 2018р., але з матеріалів справи вбачається, що додаткові угоди: №19 від 28.11.2019, №25 від 21 жовтня 2020, №26 від 31 грудня 2020, були укладені після відступлення права вимоги, але до укладення кредитного договору.

Між тим зі змісту вказаних додаткових угод вбачається, що відносини факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що виникли 28.11.2018 року, продовжені до 31.12.2021 року, а право вимоги до ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням нею умов кредитного договору від 18.02.2021 року, настало в період дії договору факторингу.

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Матеріалами справи достатньо доведено, що право вимоги, що перейшли до нового кредитора, існували на момент відступлення права вимоги.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

На підтвердження передання первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» проміжному кредитору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав Витяг з реєстру прав вимоги №135 від 25.05.2021 року, укладений ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (т.1 а.с. 43). Дані, зазначені в даному Витягу, достатні для умов п.4.1. договору факторингу.

Відповідно, висновок суду про те, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення Договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і тому договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору, є помилковими, не відповідають встановленим у справі обставинам.

Також в матеріалах справи є необхідні дані, що підтверджують передачу прав вимоги за договорами факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та №04/08/23-01 від 04.08.2023 року, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Такими доказами є Реєстр права вимоги від 30.05.2023 року про відступлення права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Реєстр права вимоги від 04.2023 року про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» товариству «Фінансова компанія «Ейс», в які включені права вимоги заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1 в сумі 24098,22 грн (т.1 а.с.44, 46) .

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Укладені договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, кредитний договір відповідачем не оспорений, висновки суду про наявність боргових зобов`язань не оскаржені.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем належно і достатньо доведений факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», і наступні переходи прав вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «ЕЙС».

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши справу, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що суд першої інстанції виснував про відмову у позовних вимогах про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором від 18.02.2021 року без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, що є підставою для скасування рішення.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути на власну користь суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7999,20 грн, за відсотками 16099,72 грн., а всього 24098,92 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача, проведеним ТОВ «Таліон плюс», станом на 30.05.2023 року вона визначена в сумі 23599,72 грн (т.1 а.с.217). З розрахунку також вбачається, що ОСОБА_1 до складання реєстру про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Таліон плюс» частково погашала заборгованість за договором в червні 2021 року на суму 7500 грн, але повністю умови договору не виконала.

Як вбачається з договору факторингу від 28.11.2018 року, клієнт - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило фактору ТОВ «Таліон плюс» всі права вимоги за кредитними договорами, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутноьму. При цьому борг означає суми грошових коштів, належних до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суму кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до оплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (т.1 а.с.25).

Згідно з умовами п.1.4.3. кредитного договору ОСОБА_1 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду (30 днів) без своєчасної оплати процентів в порядку, визначеному п. 1.3 кредитного договору, між сторонами застосовується кредитна ставка 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Сума кредиту не була повернута позичальником після спливу дисконтного періоду, зобов`язання не виконані.

Власних розрахунків заборгованості відповідач суду не надала, хоча стверджувала, що повністю погасила борг перед первісним кредитором, розрахунки позивача не спростувала.

Як вбачається з договору факторингу від 28.11.2018 року, клієнт - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило фактору ТОВ «Таліон плюс» всі права вимоги за кредитними договорами, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутноьму. При цьому борг означає суми грошових коштів, належних до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суму кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до оплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (т. а.с.25).

Відтак, позивач має право на стягнення заборгованості в заявленому розмірі 24098,92 грн, з яких 7999,2 грн тіло кредиту, 16099,72 грн борг за відсотками.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір в розмірі 2147,2 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, 3220,8 грн за апеляційне оскарження судового рішення, а всього 5368 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно з заявою позивача про відшкодування суми 5000 грн за оплату послуг адвоката, апеляційний суд враховує відсутність заперечень відповідача стосовно співмірності заявленої для відшкодування суми, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження таких витрат до матеріалів справи позивачем надано договір про надання правової допомоги адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» від 24.11.2022 року (т.1 а.с.49-51), додаткова угода до договору від 08.08.2023 року, якою визначено, що вказане адвокатське об`єднання надає допомогу стосовно захисту інтересів позивача у справі за позовом до ОСОБА_1 (т.1 а.с.52-53), протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни між сторонами (т.1 а.с.56), акт прийому передачі наданих послуг правничої допомоги від 09.03.2023 року, наданих адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» товариству «Фінансова компанія «Ейс» (т.1 а.с.41), рахунок і квтанація про оплату послуг правової допомоги (т.1.а.с.41-42), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Юхименка Ю.Ю. (т.1 а.с. 90), довіреність ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» на представництво інтересів на ім`я адвоката Юхименка Ю.Ю. (т.1 а.с. 48).

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат є достатньою підставою для їх стягнення у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності цих витрат.

Враховуючи принцип пропорційності у визначенні витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, розміру задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" задовольнити.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» ( код ЄДРПОУ ) заборгованість за кредитним договором №981919443 від 18.02.2021 в розмірі 24098 (двадцять чотири тисячі дев`яносто вісім) грн 92 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 5368 грн судового збору та 5000 грн за правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 03 липня 2024 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.Д. Фединяк