Провадження №4-с/369/44/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря судових засідань Соловюк В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві) скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересована особа Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця. Свою скаргу мотивує тим, що 20 жовтня 2017 року на виконання рішення видано виконавчий лист№ 369/12454/15-ц про витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:019:0040, що розташовані по АДРЕСА_1 .

27 червня 2029 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження № 55194626.

Зазначає, що незважаючи на те, що він неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність державних виконавців, за шість років державні виконавці Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області окрім постанов про відкриття виконавчого провадження та скасування постанов про закриття виконавчого провадження, жодних виконавчих дій, направлених не виконання рішення суду не вчинили. Таке затягування із примусового виконання рішення суду призвело до псування належного скаржнику на праві приватної власності житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що невиконання державними виконавцями Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) постанови Верховного суду по справі № 369/13690/20 від 08.06.2022 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 21.09.2017 року по цивільній справі № 369/12454/15-ц та ігнорування декількох ухвал Києво-Святошинського районного суду Київської області якими визнано факт бездіяльності державних виконавців Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), є порушенням виконавцями однієї з основних засад виконавчого провадження щодо розумності строків, передбаченої п.7 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», недотримання державними виконавцями своїх посадових обов`язків, що порушує його права як скаржника.

Просить:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), в провадження якого знаходиться виконавче провадження № 55194626, зокрема невиконання положень ст.453 ЦПК України щодо неповідомлення заявника (скаржника) скаргу ОСОБА_1 та суду про виконання рішення Апеляційного суду Київської області по справі № 369/12454/15-ц від 21.09.2017р.;

зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), в провадження якого знаходиться виконавче провадження № 55194626 невідкладно належним чином в повному обсязі виконати рішення Апеляційного суду Київської області по справі № 369/12454/15-ц від 21.09.2017р.;

стягнути з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 120,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, витребувано з Вишневого відділу державної виконавчої служби Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 55194626, призначено судове засідання.

В судове засідання заявник не з`явився, просив розглядати скаргу за відсутності скаржника.

Заінтересована особа представник Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив, матеріали виконавчого провадження № 55194626 до суду не направив.

Копію ухвали про відкриття відділом отримано ще 15 січня 2024 року. Але на час розгляду справи до суду будь-які пояснення/заперечення щодо поданої скарги від органу ДВС не надходили, матеріали виконавчого провадження № 55194626 на виконання ухвали до суду не направили. Причини неможливості їх надати суду не повідомили.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши письмові матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі № 369/12454/15-ц року витребувано у ОСОБА_2 на користь скаржника житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:019:0040, що розташовані по АДРЕСА_1 .

На виконання вищезазначеного рішення 20 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист №369/12454/15-ц.

27 червня 2029 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 55194626.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(далі-Закон №1403-VIII) визначені основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) . покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців (ст. 1 Закону № 1403-VIII).

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання (ст. 2 Закону № 1403-VIII)

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону № 1403-VIII).

Діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності;, обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (ч. 1 статті 4 Закону № 1403-VIII).

Відповідно до статті 6 Закону № 1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України, в установленому законодавством порядку.

Відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом (стаття 7 Закону № 1403-VIII).

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України» Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини 2 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження розглядати в установлені законом строки заяви сторін.

Частина перша статті 19 передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України№ 2432/5від 05.08.2016 року, автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до пункту 3 розділу І Положення № 2432/5 реєстраторами Системи є відповідальні особи органу державної виконавчої служби; державні виконавці органів державної виконавчої служби; приватні виконавці; помічники приватних виконавців; відповідальні особи приватних виконавців; керівники органів державної виконавчої служби та їх заступники.

Пунктом другим розділу IV Положення № 2432/5 встановлено, що виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень, а також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії (п. 3 р. ІV Положення № 2432/5).

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється (п. 4 розділу ІV Положення № 2432/5).

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 розділу VІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації Системи у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (на основі поширених веб-оглядачів та редакторів) без обмежень та цілодобово у формі відкритих даних. З метою забезпечення доступу до інформації Системи сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз`яснюється таке право, вказуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання. Система забезпечує можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації.

Отже, державним виконавцем вносяться відомості про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до автоматизованої системи виконавчого провадження, доступ до якої є відкритим у мережі Інтернет з урахуванням наявного у сторони виконавчого провадження ідентифікатору для доступу до інформації про виконавче провадження.

Оскільки за приписами вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження» та Положення автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження, а також надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та виготовлення документів виконавчого провадження, вказане дає підстави для висновку, що інформація внесена до автоматизованої системи виконавчого провадження виконавцем в межах конкретного виконавчого провадження щодо проведених дій на примусове виконання виконавчого документа є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в автоматизованій системі виконавчого провадження дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу.

Так, з інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, вбачається, що за шість років державні виконавці Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, а на даний час Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) окрім постанов про відкриття виконавчого провадження та скасування постанов про закриття виконавчого провадження, жодних виконавчих дій, направлених не виконання рішення суду не вчинили.

Згідно ст.. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2, п. 7 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що з дня відкриття виконавчого провадження з 22.04.2019 по теперішній час рішення Апеляційного суду Київської області не виконано.

Як вбачається з положень ст. 447 ЦПК України, особі в разі порушення її прав чи свобод під час виконання судового рішення надано право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Згідно з ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи положення ст.. 451 ЦПК України, суд приходить до висновку, що обов`язковими умовами можливості прийняття рішення про відмову в задоволенні скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця є, по-перше, вчинення ним оскаржуваних рішень, дій чи допущення бездіяльності відповідно до закону та в межах повноважень, по-друге, відсутність порушення прав заявника.

Разом із тим, суд зазначає, що права заявника були порушені, оскільки протягом більше ніж шести років рішення суду не виконувалось.

Так, судом встановлено, що державним виконавцем не вчинено всіх передбачених законом дій, спрямованих на належне виконання судового рішення та задоволення правомірних вимог стягувача, що є порушенням закону, виходячи з аналізу положень п.1 ч.2 ст.18 ЗУ вказаного Закону.

Окрім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18, де вказано, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

З матеріалів скарги та Єдиного реєстру судових рішень вбачається прийняття численних ухвал за наслідками розгляду скарг ОСОБА_1 , жодних повідомлень в порядку ст.453 ЦПК виконавча служба ні стягувачу, ні суду не надходило. Державним виконавцем не подано суду жодного доказу на спростування доводів скарги, не надано і матеріали виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державні виконавці не вчинили всіх можливих дій, направлених на належне і повне виконання рішення суду, а тому необхідно задовольнити скаргу ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності державних виконавців щодо невиконання ст.453 ЦПК України неправомірною.

Водночас, вимога заявника за скаргою в частині зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), в провадження якого знаходиться виконавче провадження № 55194626 невідкладно належним чином в повному обсязі виконати рішення Апеляційного суду Київської області по справі № 369/12454/15-ц від 21.09.2017р задоволенню не підлягає.

Суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції державного виконавця вказуючи на те, яке саме рішення він має прийняти, а відтак у даному випадку відсутні належні процесуальні підстави для зобов`язання його вчинити певні дії. Державний виконавець зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішень в силу закону, а не внаслідок його зобов`язання судом.

Але з моменту відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем не вчинено дій, направлених на виконання судового рішення, тому суд приходить до висновку про допущення бездіяльності виконавчою службою та вважає, що наявні підстави для зобов`язання виконавця усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 .

Щодо витрат на правничу допомогу судом зазначається наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Суд бере до уваги, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати з оплати правової допомоги в розмірі 5120,00 грн.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 258, 268, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), в провадження якого знаходиться виконавче провадження № 55194626, зокрема невиконання положень ст.453 ЦПК України щодо неповідомлення заявника ОСОБА_1 про виконання рішення Апеляційного суду Київської області по справі № 369/12454/15-ц від 21.09.2017р.

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути з Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 5120,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлений 04 липня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ