Номер провадження: 22-ц/813/4473/24
Справа № 501/3864/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року, постановленого під головуванням судді Пушкарського Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання договору кредиту недійсним, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк»), в якому просив визнати недійсним кредитний договір, розірвати його, та зобов`язати повернути ОСОБА_1 все, що одержав АТ «Райффайзен Банк» на виконання вказаного правочину за цим кредитним договором, та стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь позивача 74604,96 грн. спричинених матеріальних збитків.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач відкрив на ім`я позивача кредитний рахунок № НОМЕР_1 . Оригінал або належним чином завірену копію договору відповідач позивачу не надав. Раніше у відділенні Райффайзен Банку був відкритий на ім`я позивача поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який було зарахований переказ на суму 10500 грн.

Згідно Договору кредиту Кредитор (відповідач) надав позивачу, як Позичальнику, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 74604,96 грн., зі сплатою 5% та з встановленим ним відповідним порядком погашення суми заборгованості.

Позивач вважає, що згідно кредитного рахунку № треба вважати укладеним (існуючим) кредитний договір, який необхідно визнати недійсним з наступних підстав, а саме:

17.07.2023 року приблизно о 12 годині позивачу по телефонному номеру НОМЕР_3 надійшло повідомлення від Райффайзен Банку про отримання матеріальної (грошової) допомоги, яка в подальшому не підтвердилася.

Після отримання вище вказаного повідомлення, позивач перейшов за Посиланням в цьому повідомленні на сайт «Novavipata.space», в якому при відкритті він ввів пароль та логін щодо входу до Райффайзен Банк-24, і невстановлені посадові особи банку зняли грошові кошти з його банківської картки в сумі 72500,00 грн., що підтверджується банківськими квитанціями від 17.07.2023.

З наданих пояснень оператор відділення Райффайзен Банку у місті Чорноморську Одеської області підтвердив, що телефон за реквізитами на сайті «Novavipata.space» належить консультативному відділу центрального Райффайзен Банку у місті Києві.

Отже, позивач стверджує, що відносно нього було скоєно кримінальне правопорушення та він був вимушений 21.07.2023 звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів, на підставі якої внесені відомості до ЄРДР за №0000480, - за кваліфікаційними ознаками складу злочину, передбаченого статтею 190 частиною 3 КК України. По вказаному кримінальному провадженню позивача визнано потерпілим.

Позивач вважає вищевказаний кредитний договір незаконним, так як відповідач істотно порушив умови кредитного договору, а саме: квитанції від 17.07.2023 підтверджують винність відповідача, як юридичної особи АТ «Райффайзен Банк», у скоєнні відносно позивача кримінального правопорушення, так як відповідач знав про вказану систему шахрайства (згідно частини 5 статті 90 ЦК України незаконно використовувалася і його назва юридичної особи) та через нього передавалися вище вказані інформаційні повідомлення; вказані шахрайства навмисно та продовж певного часу не блокувалися відповідачем; відповідач за зняття (списання) основних грошових коштів з рахунку позивача незаконно отримував (списував без його згоди) комісійні виплати; відповідач особисто був зацікавлений у відкритті без згоди позивача вказаного кредитного договору з метою отримання незаконних доходів та прибутків; відповідач не в змозі був зберегти гроші на поточному рахунку № НОМЕР_2 , які могли б бути джерелом погашення заборгованості по кредитному договору або будь-яких інших заборгованостей.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2024року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 визнаний потерпілим у кримінальній справі та згідно ст. 55 КПК України, він як потерпілий у кримінальному провадженні має право на стягнення матеріальної та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, Лозіна О.Ю. , представник АТ «Райффайзен Банк» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для його скасування, а рішення суду законним та таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене судове засідання на 25 червня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 156, 157, 159-160).

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 164-165).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 06.10.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/5507/82/1250753, за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 10000,00 грн. (розмір поточного ліміту на дату початку кредитування), строком на 48 місяців під фіксовану процентну ставку - 48,00% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором (а.с.28-29, 31-33).

Перед укладенням та підписанням кредитного договору, позичальник ознайомився з основними умовами кредитування, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту, додатковою інформацією та іншими важливими правовими аспектами, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка».

Надання кредитних коштів проводилось на підставі п.1.2 та п.7.1. Договору, відповідно до якого Банк відкриває Картковий рахунок в гривні на ім`я Клієнта, випускає та надає клієнту платіжну карту, а також забезпечує проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки або її реквізитів відповідно до правил Платіжних систем, Правил та Тарифів на ведення та обслуговування Карткових рахунків фізичних осіб.

Згідно розписки від 06.10.2021 року ОСОБА_1 отримав платіжну картку.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами договору.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Статтею 204 ЦК України передбачено - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір недійсним.

Відповідно до умов п.1.3. Договору, на умовах заяви, з дати встановлення (зміни) Поточного ліміту Клієнт має право отримати, а Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на Картковому рахунку, надати Клієнту в межах Поточного ліміту кошти (Кредит), а Клієнт зобов`язаний повернути Банку Кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів Кредиту на картковий рахунок одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних (видаткових) операцій за картковим рахунком або шляхом Договірного списання Банком коштів Кредиту з карткового рахунку у випадках, визначених Договором (а.с.34-36).

Згідно умов п.3.1. Договору сторони досягли згоди, що на дату підписання Заяви та відкриття карткового рахунку поточний ліміт становить нуль гривень.

Протягом 30 робочих днів з дати Заяви, після відкриття карткового рахунку Банк може змінити розмір поточного ліміту до суми зазначеної в п.2.2.1 Заяви, про що направляє Клієнту SMS - повідомлення на номер телефону, що наданий Клієнтом при підписанні Заяви або інший номер телефону, що наданий Клієнтом в процесі обслуговування. Датою початку кредитування є дата направлення Банком Клієнту першого після підписання заяви SMS - повідомлення про встановлення (зміни) поточного ліміту. Банк повідомляє Клієнта про розмір поточного ліміту в наступному періоді направленням SMS - повідомлення.

Відповідно до п.4.1. Договору, проценти нараховуються в порядку, визначеному підпунктами 2.5.1. - 2.5.4. пункту 2.5. статті 2 Розділу 6 Правил.

В порядку та на умовах визначених підпунктами 2.5.5. - 2.5.6. пункту 2.5. статті 2 Розділу 6 Правил, Клієнт зобов`язаний сплачувати Банку обов`язковий щомісячний платіж за користування кредитом в розмірі 5% від власної заборгованості перед Банком, але не менше 30 гривень або суми залишку власної заборгованості перед Банком, якщо вона менша за зазначену суму. Порядок та умови погашення іншої заборгованості за кредитом, в т.ч., недозволеного овердрафту, визначається підпунктами 2.5.5. - 2.5.13. пункту 2.5. статті 2 Розділу 6 Правил (п.4.2. Договору).

Судом вірно встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та надалі їх виконував, що свідчить про згоду Позичальника з умовами даного договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до банку з приводу незрозумілості кредитного договору, несправедливості його умов, неправомірності положень цього договору, порушення прав позичальника як споживача, недостатності наданої банком інформації про умови кредитування не звертався.

Як вбачається з кредитного договору позивач та відповідач уклали Заяву - Договір до Договору банківського обслуговування (укладеного підписанням Заяви №CMDPI-1852649 від 06.10.2021 про акцепт публічної пропозиції/Угода).

Згідно з п.2.1 Угоди №CMDPI-1852649 від 06.10.2021, яка була укладена між позивачем та відповідачем підписанням цієї угоди клієнт приймає Публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» про надання Послуг в порядку та на умовах, викладених в Правилах та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами.

Відповідно до п.1.2 Розділу І Правил, Правила застосовуються до відносин Сторін з дати прийняття (акцепту) Клієнтом Публічної пропозиції шляхом підписання Клієнтом Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди. Правила набувають сили у відносинах Сторін за Договором банківського обслуговування з дати набуття ними чинності. Чинна редакція Правил офіційно оприлюднюється на Сайті Банку та розміщується у відділеннях Банку.

Відповідно до п.3.2. Угоди, Банк самостійно встановлює нові або вносить зміни до чинних Тарифів за Вкладними рахунками, а також визначає періодичність їх встановлення та зміни. Нові або змінені Тарифи за Вкладними рахунками оприлюднюються на Сайті Банку та набирають чинності у відносинах Сторін із зазначеної в них дати.

Підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що він ознайомлений та згоден з Правилами та Тарифами, що є чинними на дату підписання Угоди. Клієнт зобов`язується дотримуватись умов Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування Поточних/Карткових рахунків, а також надання Банком Кредитів. Підписанням цієї Заяви-Договору Клієнт підтверджує, що до відносин сторін за цією Заявою-Договором застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2, 6 Правил, так само як би текст Правил був би власноруч підписаний Клієнтом (п. 1.2. Угоди та п. 8.2. Кредитного договору).

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в позовній заяві позивач не навів жодних підстав недійсності правочину, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України в момент його вчинення та підписання сторонами даного кредитного договору.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду про необґрунтованість вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Райффайзен Банк» на його користь 74604,96 грн. спричинених матеріальних збитків, оскільки вказані грошові кошти не належали позивачу, є кредитними коштами наданими йому у платне користування з обов`язковим поверненням.

Висновки суду про те, що кредитні кошти належали АТ «Райффайзен Банк», які були надані в користування позичальнику згідно кредитного договору №010/5507/82/1250753 від 06.10.2021 року та в разі неповернення позичальником наданих йому кредитних коштів, саме АТ «Райффайзен Банк», а не ОСОБА_1 буде нести матеріальні збитки, які можуть виникнути є вірними у відповідності до наявних в матеріалах справи доказів та встановлених обставин.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову за ненаданням до суду належних доказів порушення прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 визнаний потерпілим у кримінальній справі та згідно ст. 55 КПК України, він як потерпілий у кримінальному провадженні має право на стягнення матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки наявність кримінального провадження не свідчить, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку та не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору, його розірвання, а також стягнення грошових коштів у розмірі 74604,96 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 у відповідності до ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України не довів, що грошові кошти були переведені без його згоди та не за його власним бажанням.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючисьст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 липня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова