Дата документу 26.06.2024
Справа № 334/3874/24
Провадження № 2/334/1998/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Штенгелов Олександр Володимирович, до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю: представника позивачки адвоката Куляса О.Ф., представника відповідача Клименка Т.І. , третьої особи ОСОБА_2 ,

встановив:

представник позивачки адвокат Штенгелов О.В. звернувся до суду з позовом до Підприємства «Запоріжелектротранс», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 116 921,35 гривня та витрати, пов`язані з оцінкою розміру матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу в сумі 5 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.10.2023 на перехресті проспекту Металургів та вулиці Незалежної України у місті Запоріжжі водій ОСОБА_2 керуючи тролейбусом ЮМЗ-Т2 б/н НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпеці маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2023 у справі № 334/9479/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 складає 116 921,35 гривня. Оскільки ОСОБА_2 є працівником Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», підприємство зобов`язано відшкодувати на користь позивачки шкоду, яка полягає у пошкодженні її транспортного засобу, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових обов`язків. Таким чином з відповідача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивачки в сумі 116 921,35 гривня, а також витрати, пов`язані з проведенням оцінки розміру матеріального збитку, в сумі 5 000 гривень.

Відповідач Підприємство «Запоріжелектротранс» в особі В.О генерального директора ОСОБА_4 подало відзив, в якому позов визнав частково - в частині стягнення матеріальної шкоди, яка складається з вартості відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу в сумі 70 959,89 гривень, в іншій частині позову позов не визнав та зазначив, що 24.11.2023 на адресу Підприємства «Запоріжелектротранс» надійшла досудова вимога щодо відшкодування збитків ОСОБА_1 від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_5 , в якій зазначено, що СТО ФОП ОСОБА_6 виставлено на оплату рахунок-фактуру № 0-2111-23 від 26.10.2023 в сумі 106 650 гривень. ОСОБА_5 просив сплатити вказану суму, а також повернути кошти в сумі 5 000 гривень, сплачені за проведення незалежної оцінки розміру матеріального збитку. Відповідно до відповіді на вказане звернення Підприємством «Запоріжелектротранс» повідомлено, що воно є податковим агентом відповідно до підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зобов`язано буде утримати податок з доходів фізичних осіб та військовий збір із суми, яка складається з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та підлягає відшкодуванню фізичній особі (5 000 гривень) та пропонувало надати згоду на утримання такого податку та військового збору. Відповіді від ОСОБА_5 відповідач не отримало. Позивачка не надає доказів, що автомобіль є відремонтованим та вона понесла витрати саме в такому розмірі, помилково ототожнює розмір збитків з вартістю відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу запчастин. У висновках звіту експерт зробив єдиний висновок, а саме «Аналізуючи результати проведених розрахунків... вартість матеріальних збитків приймаємо на рівні вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу заміняємих складових та дорівнює 70 959,89 грн.». Також не визнає також вимоги позивачки про стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 5 000 гривень, оскільки вони були сплачені ОСОБА_5 .

Представником позивачки адвокатом Кулясом О.Ф. подана відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідача на те, що витрати можуть бути стягнуті судом лише після проведення ремонтних робіт автомобіля та доведеності їх сплати, що є підставою для відмові у позові, не ґрунтуються на законі. Достатнім доказом на підтвердження розміру витрат є звіт про оцінку пошкодженого майна. 16.10.2023 ОСОБА_1 , на підставі довіреності якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 укладеного договір про експортно-оціночне обслуговування. 19.10.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підписано акт приймання-передачі наданих послуг, а саме звіту про оцінку Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , та сплачено ОСОБА_5 послуги в сумі 5 000 гривень. Таким чином стороною договору про експортно-оціночне обслуговування є ОСОБА_1 .

Відповідачем в особі генерального директора ОСОБА_8 подане заперечення, в якому посилається на постанову Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, в якій Касаційний суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ. Оскільки не надано ані документів зі станції технічного обслуговування, ані висновків судової експертизи, не можна вважати що позивачем надано допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Метою даної оцінки є визначення матеріального збитку завданого власнику майна для подальшого розрахунку суми позовних вимог. У висновках експерт зробив єдиний висновок про вартість матеріального збитку отриманого позивачем у справі. Довіреність ОСОБА_1 виключно на представництво ОСОБА_5 Посилався на статтю 237 ЦК України відповідно до якої не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені. Оплата вартості витрат на проведення експертизи в сумі 5 000 гривень була здійснена ОСОБА_5 від власного імені, а не від імені ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_2 пояснення щодо позову не подав.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.05.2024 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою про залучення до участі у справі третьої особи від 30.05.2024 задоволене клопотання відповідача та залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала.

Представник позивачки адвокат Куляс О.Ф. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Зазначив, що відновлювальний ремонт транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , до теперішнього часу не зроблений. Позивачка зверталася до станції технічного обслуговування (СТО), представниками якого надано рахунок на суму 106 000 гривень. Рахунок з вказаною сумою було направлено на адресу відповідача. Проте завдана шкода відшкодована не була.

Представник відповідача Підприємства «Запоріжелектротранс» Клименко Т.І. позов визнав частково, з урахування обставин, викладених у відзиві та запереченнях. Зазначив, що податок утримання з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що 10.10.2023 на перехресті проспекту Металургів та вулиці Незалежної України у місті Запоріжжі мало місце дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). Він був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 07.09.2019.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2023 у справі про адміністративне правопорушення № 334/9479/23 10.10.2023 близько 09.50 години у м. Запоріжжі на перехресті пр. Металургів - вул. Незалежної України водій ОСОБА_2 , керуючи тролейбусом ЮМЗ-Т2 б/н НОМЕР_1 , перед початком руху, не впевнився в безпеці маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

25.10.2023 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко К.В. посвідчена довіреність, зареєстрована в реєстрі за № 484, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися (обміняти, здати в оренду, провадити заміну кольору, вузлів чи агрегатів, робити переобладнання, експлуатувати, або продати (з обов`язковою сплатою податку від цього продажу з посиланням на податковий номер власника) за ціну та на умовах за його розсудом) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 2341 07.09.2019, транспортним засобом марки Ford, модель Focus, випуску 2015 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданої власнику КТЗ № 19-10-23 від 18.10.2023 ринкова вартість транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , до пошкодження складає 425 367 гривень, вартість відновлювального ремонту складає 116 921,35 гривня, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 70 959,89 гривень.

Згідно з рахунком № 19.10.2023 від 16.10.2023, акту виконаних робіт та наданих послуг № 19.10.2023 від 19 жовтня 2023 року та платіжної інструкції № @2PL285228 від 16.11.2023 представником позивачки ОСОБА_5 сплачено на користь ФОП ОСОБА_7 5 000 гривень за звіт про оцінку КТЗ Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 , яким керувала позивачка ОСОБА_1 , був пошкоджений, що підтверджується Актом технічного огляду від 16.10.2023.

24.11.2023 Підприємством «Запоріжелектротранс» отримана досудова вимога ОСОБА_1 , від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_5 , про відшкодування збитків із зазначення суми та реквізитів для сплати, рахунок-фактура № О-2111-23 від 26.10.2023 та платіжна інструкція 0.0..1 від 16.11.2023.

Відповідно до листа відповідача від 20.12.2023 № 03/2881 Підприємство «Запоріжелектротранс» є податковим агентом, та відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 розділу IV ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. У разі задоволення вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 5 000 гривень, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, з відшкодованої суми матеріальної шкоди буде утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір в загальному розмірі 19,5%. Підприємство «Запоріжелектротранс» запропонувало надати погодження, що у разі задоволення вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди не буде претензій стосовно утримання вказаного податку від суми матеріальної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим будо б відновлення свого порушеного права.

Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: наявність шкоди; протиправна дія заподіювана шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).

У даному випадку заподіювачем шкоди є третя особа ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2023 у справі про адміністративне правопорушення № 334/9479/23.

Проте відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Третя особа ОСОБА_2 під час завдання шкоди позивачці ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував при цьому свої трудові (службові) обов`язки, що підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2023 у справі про адміністративне правопорушення № 334/9479/23 та не заперечувалось відповідачем.

Таким чином обов`язок сплатити позивачці матеріальну шкоду, завдану третьою особою ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків покладається саме на відповідача Підприємство «Запоріжелектротранс».

Суд зауважує, що відповідно до статті 3 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі, що визначено у статті 4 Закону № 1961-IV.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Проте згідно з пунктом 1.5 статті 1 Закону № 1961-IV наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу;

Відповідно до Положення про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.05.2022 № 108, відповідний коригуючий коефіцієнт для тролейбусів не встановлений.

Таким чином цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЮМЗ-Т2 б/н 12в, яким є відповідач Підприємство «Запоріжелектротранс», не підлягала обов`язковому страхуванню відповідно до норм Закону № 1961-IV.

Суд встановив, що третьою особою ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяні позивачці ОСОБА_1 збитки в сумі 116 921,35 гривня, що складаються із витрат, які остання мусить зробити для відновлення свого порушеного права шляхом проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний № НОМЕР_2 .

Також до збитків позивачки належать витрати, пов`язані з оцінкою розміру матеріального збитку, завданих власнику колісного транспортного засобу в сумі 5 000 гривень.

Вказані збитки відповідно до статті 1172 ЦК України має відшкодувати відповідач Підприємство «Запоріжелектротранс», оскільки шкода була завдана його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим, а отже його необхідно задовольнити та стягнути з відповідача Підприємства «Запоріжелектротранс» на користь позивачки ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 116 921,35 гривня та витрати, пов`язані з оцінкою розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в сумі 5 000 гривень, а всього в сумі 121 921,35 гривня.

Суд не бере до уваги рахунок-фактуру № О-2111-23 від 26.10.2023 на суму 106 650 гривень, виставлений позивачці ФОП ОСОБА_9 за відновлювальний ремонт транспортного засобу, який позивачка надала відповідачу для відшкодування, оскільки вказаний розмір відшкодування не був погоджений відповідачем. При цьому суд зауважує, що на різних станціях технічного обслуговування вартість відновлювального ремонту може різнитись і тому належним та допустимим доказом завданих позивачці збитків у даній справі є звіт про оцінку розміру матеріального збитку, завданої власнику КТЗ № 19-10-23 від 18.10.2023.

Суд відхиляє аргумент відповідача про те, що відшкодуванню позивачці підлягають збитки з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, оскільки якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суді від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17. Також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням.

Також суд не бере до уваги аргументи відповідача про те, що позивачкою не надані докази того, що пошкоджений транспортний засіб був відремонтованим та вона понесла витрати в сумі 116 921,35 гривня, тому що відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є, в тому числі витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Також суд відхиляє аргументи відповідача про те, що витрати на проведення експертизи в сумі 5 000 гривень були сплачені ОСОБА_5 , а не позивачкою ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи міститься довіреність від 25.10.2023, на підставі якої представником позивачки і були сплачені зазначені грошові кошти. Зокрема вказаною довіреністю позивачка надала ОСОБА_5 сплачувати від її імені необхідні платежі при розпорядженні її транспортним засобом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 21.04.2024 між ОСОБА_1 та адвокатами Штенгеловим Олександром Володимировичем та Кулясом Олексієм Федоровичем укладені Угоди про надання правової допомоги. (далі - Угоди). Відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 09.05.2024, актів приймання-передачі наданих послуг до Угоди від 30 квітня 2024 року та 11 червня 2024 року, вартість витрат на надання професійної правничої допомоги за позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» складає 10 000 гривень, яка складається з: підготовки та подання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - 6 000 гривень адвокатом Штенгеловим О.В., представництво позивача в судовому засіданні 30.05.2024 у справі - 2 000 гривень, та написання та подання відповіді на відзив у справі - 2 000 гривень адвокатом Кулясом О.Ф.

З квитанцій від 09.05.2024, 30.05.2024 та 11.06.2024вбачається про сплату ОСОБА_1 коштів на загальну суму 10 000 гривень за надання правової допомоги згідно Угод про надання правової допомоги21.04.2024.

Представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представниками позивачки докази на підтвердження понесених позивачкою витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про покладання на відповідача обов`язку по відшкодуванню 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Керуючись статтями 10 - 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 116 921 (сто шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) гривня 35 копійок та витрати, пов`язані з оцінкою розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а всього в сумі 121 921 (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 35 копійок.

Стягнути з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11 211 (одинадцять тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок, які складаються із судового збору в сумі 1 211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 02 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ,

відповідач - Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», місцезнаходження: вул. Шкільна, буд. 2, м. Запоріжжя, ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя М.В. Фетісов