Справа № 214/158/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті та просить суд визначити частки у спільному сумісному майні, а саме квартири АДРЕСА_1 померлих ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 рівними, по 1/3 частці за кожним, посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 являється його рідним дядьком, який за життя замінив йому батька після смерті останнього. Відносини між ним та дядьком і його дружиною ОСОБА_3 були сімейними, тож коли ОСОБА_3 почала хворіти та потребувала догляду через хворобу, він допомагав дядьку доглядати за нею. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , спадщину після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_1 , який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті дружини у його дядька ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я та він був прооперований, йому ампутували кінцівки. У зв`язку з цим дядько потребував стороннього догляду, був нездатним до самообслуговування, тому він, позивач, піклувався про дядька та здійснював за ним постійний догляд. ІНФОРМАЦІЯ_1 його дядько ОСОБА_1 помер. У грудні 2023 року він звернувся до нотаріуса із завою про прийняття спадини на 2/3 частки квартири після смерті дядька ОСОБА_1 , однак отримав відмову нотаріуса у зв`язку з тим, що частки померлих у спадковому майні, належному їм та їх доньці ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, не визначені. Тому з метою захисту прав спадкоємця, просив вимоги задовольнити.

В ході розгляду справи сторона позивача заявлені вимоги уточнила та в редакції заяви про зміну вимог від 29 лютого 2024 року позивач просить встановити факт проживання його на час відкриття спадщини його разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 2016 року до 09 вересня 2021 року, визнавши за ним право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_1 , посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 12 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подання заяви про зміну позовних вимог. Прийнято до розгляду змінену позовну заяву ОСОБА_1 . Задоволено заяву про виклик свідків.

У судовому засіданні 17 квітня 2024 року представник позивача адвокат Олешицька В.Е. на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених у тексті уточненої заяви.

Представник відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради Дядюк М.В. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

На електронну пошту суду від третьої особи ОСОБА_4 (без КЕП) надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що виїхала за кордон в 1993 року та повертатися в Україну не планує. До нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків не зверталася і не планує, обізнана про наявність заповіту батька на її ім`я. Вважає, що позивач має повне право приймати спадщину після смерті її батьків та не заперечує проти задоволення вимог.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона являється дружиною позивача ОСОБА_1 з 1989 року. Коли захворів ОСОБА_1 і йому ампутували ногу, то за ним необхідний був догляд. Чоловік, позивач по справі, поїхав до свого ОСОБА_6 і доглядав його з 2016 року по вересень 2021 року, займався його похованням, оскільки донька дядька виїхала з міста Кривого Рогу і більше не поверталася.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 являється її рідним батьком та проживав разом з ОСОБА_1 з 2016 року по день його смерті. До 2016 року батько часто навідував свого дядька ОСОБА_1 , підтримував його, бо у них були гарні сімейні відносини, для батька ОСОБА_1 був як батько. Позивач займався похованням свого дядька, із донькою дядька ОСОБА_8 вони до війни спілкувалися до скайпу.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з 2015 року вона допомагала по господарству померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_1 це племінник ОСОБА_1 , він часто приїжджав до дядька. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10 , а у ОСОБА_1 було ряд захворювань, у зв`язку із загостренням яких йому ампутували обидві кінцівки, тому він потребував сторонньої допомоги. З листопада 2015 року по кінець грудня 2015 року вона доглядала за ОСОБА_1 , а з початку 2016 року позивач ОСОБА_1 переїхав до дядька і проживав з ним до 09 вересня 2021 року. Позивач доглядав ОСОБА_11 , згодом займався його похованням. Вона інколи приходила та допомагала їм по господарству. ОСОБА_2 це донька померлих, останній раз вона її бачила у березні 2015 року в м. Кривому Розі. Настільки їй відомо, ОСОБА_2 живе в РФ.

Вислухавши доводи представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16 грудня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради згідно з розпорядженням від С5942 від 11 жовтня 1993 року, ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_12 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18, 19-20 копії свідоцтва, техпаспорту).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с. 17 копія свідоцтва), на час відкриття спадщини після смерті якої за адресою зареєстрованого її місця проживання був також зареєстрований її чоловік ОСОБА_1 (а.с. 63 копія довідки).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 (а.с. 15 копія свідоцтва).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті спадкодавця ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не був зареєстрований за однією адресою та не проживав, заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, до нотаріуса не подав. Крім того, Частки у праві власності на спадкове майно не визначені, квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та від одного із співвласників квартири неможливо отримати заяву про те, що договір між нею та померлими ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної власності не укладався і вона не заперечує проти рівності часток (а.с. 26 копія постанови).

Щодо вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно вимог статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року (далі Постанова № 7), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Постанови № 7, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наданими до суду письмовими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_1 .

Згідно наданого до суду акту, складеного 20 грудня 2023 року та посвідченого майстром дільниці ТОВ «Житлосервіс-КР», мешканці квартир АДРЕСА_3 посвідчили той факт, що за адресою: АДРЕСА_2 , ще з 2016 року мешкав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм рідним дядьком, за яким здійснював догляд, а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживали вони разом до моменту смерті ОСОБА_1 , до 09 вересня 2021 року (а.с. 23 копія акту).

Зазначені обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки.

Таким чином, суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини 1-3 статті 372 ЦК України).

Пунктом 12 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування 30.05.2008 N 7 роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Так, згідно наданих до суду письмових доказів, право власності на квартиру по АДРЕСА_2 належало на праві спільної сумісної власності трьом власникам, частки яких були не виділені, але рівними, тобто по 1/3 частці за кожним.

Співвласники вказаної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_1 померли, третій співвласник ОСОБА_2 перебуває за межами країни, що позбавляє позивача вирішити питання про визначення часток в позасудовому порядку.

Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (постанови від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18 (провадження № 61-3050св21), 28 липня 2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження № 61-5860св21).

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Частиною третьою статті 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

На підставі частини 3 статті 1266 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки брат спадкодавця та рідний батько позивача ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , до відкриття спадщини.

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались, що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи (а.с. 50-86).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки вимога про відшкодування витрат позивачем не заявлялась, вони покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 368, 370 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно повністю.

Установити факт проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 2016 року до 09 вересня 2021 року, тобто на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник позивача адвокат Олешицька Вікторія Едуардівна, адреса робочого місця: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Криви й Ріг, вул. Горького, буд.15.

Відповідач: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 32.

Третя особа: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05 липня 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко