Провадження № 2/752/1273/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

у червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила визнати за нею право власностіна 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3 , яка успадкувала її після смерті ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , яка за життя прийняла за законом спадщину після своєї дочки ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано на 4-х осіб в рівних частках, а саме: ОСОБА_3 - її мати; ОСОБА_4 - донька ОСОБА_3 ; ОСОБА_5 - чоловік ОСОБА_4 та батько ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 - син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності та довідкою БТІ.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями були ОСОБА_6 - чоловік, померлий пізніше дружини, її син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , її мати, частка спадщини якої становить 1/3 від 1/4 частки квартири, тобто 1/12 частку квартири.

ОСОБА_3 за життя прийняла за законом спадщину після своєї дочки, яка становить 1/3 від частки спірної квартири, тобто 1/12 частку квартири, однак за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину.

10.09.2020 року постановою державного нотаріуса Київської нотаріальної контори Знайомої Т.Р. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавицею не було оформлено право на прийняття спадщини.

Вважає, що ОСОБА_3 мала право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на частину належної їй частки квартири, і це право перейшло до неї, в зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Хоменко В.С.

Ухвалою від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 07.08.2023 року, витребувано з Другої київської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 39-40).

07.08.2023 року підготовче засідання на задоволення клопотання повивача для надання часу на ознайомлення з матеріалами клопотання відповідача про закриття провадження у справі відкладено на 14.09.2023 року (а.с. 207-208).

Протокольною ухвалою від 14.09.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідач про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки судом встановлено, що предмети спору у даній справі, та у справах, на які послався відповідач у клопотанні, є відмінними (а.с. 231-233).

Ухвалою від 14.09.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи (а.с. 234).

21.07.2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні за недоведеністю та безпідставністю.

Вказав, що позивачем при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності родинних відносин між нею та ОСОБА_3 .

Окрім того, вказав, що, обґрунтовуючи своє право власності в порядку спадкування на квартиру у розмірі 1/6 частини позивач посилалась на спадкову частку померлої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки, якою та володіла згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року; спадкову частку померлої ОСОБА_4 , яку ОСОБА_3 не оформила за життя.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що вона повністю успадкувала частку померлої ОСОБА_3 , яка складає її 1/4 частку, проте, обчислюючи розмір спадкової частки померлої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, позивач не врахувала у такому випадку частку її померлої сестри ОСОБА_4 , яку та мала успадкувати від ОСОБА_3 .

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_4 померла, то замість неї спадкоємцем є її син - він, а відтак частка позивача складає 1/2 від 1/4 спадкового майна або 1/8 від всієї квартири.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач не ставить вимогу щодо визнання за нею частки спадкового майна самої ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року у розмірі 1/4 частки, а тільки ту частку, яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті своєї доньки ОСОБА_4 , яку та не оформила за життя.

Також, позивач зазначає, що частка померлої ОСОБА_3 , яку та успадкувала після смерті своєї доньки ОСОБА_4 , складає 1/3 від 1/4 спадкового майна або 1/12 від усієї квартири, оскільки іншими спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_5 , який помер пізніше, та син - він, проте, доказів того, що співвласник ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_4 та помер, не надано.

Тому, вважав, що вимога позивача про визнання за нею 1/6 від усієї квартири є необґрунтованою та недоведеною жодним належним та допустимим доказом.

Також, зазначив, що у своїй позовній заяві позивач зазначає, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері, ОСОБА_3 , яку мати прийняла за життя як спадщину після смерті ОСОБА_4 , але її не оформила, так як постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Зайомою Т.Р. від 10.09.2020 року №6237/02-31, їй надано відмову про вчинення нотаріальних дій, так як вона не надала нотаріусу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Проте, вказав, що у своїй позовній заяві позивач зазначає, що оригінали доказів, які додаються нею до позовної заяви, знаходяться у позові та нотаріальній конторі, тобто наявні в неї та в матеріалах спадкових справ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак, зазначив, що в матеріалах спадкових справ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на житло від 02.06.2000 року відсутнє, тому, вважав, що оскільки позивач посвідчила докази своїм підписом та зазначила «Копія вірна», то дане доводить наявність у позивача оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, а відтак постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Зайомою Т.Р. правомірно відмовлено позивачу про вчинення нотаріальних дій, так як вона не надала нотаріусу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру.

Крім того, вважав, що позивачка не надала суду докази втрати та неможливості отримати нею дублікат свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року.

Також, зазначив, що позивач вже зверталась до Голосіївського районного суду міста Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц, головуючий суддя Ладиченко С.В., як опікун ОСОБА_3 , оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року у цивільній справі № 752/19737/15-ц, головуючий суддя Чередніченко Н.П., ОСОБА_3 визнано недієздатною та призначено опікуном позивача, до ОСОБА_2 з позовною заявою про визнання права власності на частину квартири, яку та мала успадкувати після померлої ОСОБА_4 , посилаючись на той самий предмет та підстави, долучала одні і ті ж самі докази.

У позовній заяві позивач, як опікун ОСОБА_3 , посилалась на те, що померла ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 , і після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Підставою звернення до суду зазначала, що він не визнає право ОСОБА_3 на 1/8 частку спадкової квартири, яка спадкується після смерті ОСОБА_4 , однак, доказів цього не надала.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2017 року у цивільній справі №752/18088/16-ц, головуючий суддя Ладиченко С.В. за позовом ОСОБА_3 , в особі опікуна - ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у позовній заяві суд зазначив, шо позивачем не було надано доказів факту смерті ні відносно ОСОБА_4 , ні відносно ОСОБА_5 .

Факт родинних зв`язків позивача, тобто ОСОБА_3 , з померлою особою має бути підтвердженим відповідним свідоцтвом про народження (відносно ОСОБА_4 ). Такого доказу стороною позивача суду не надано.

Зазначив також, що після смерті ОСОБА_3 позивач почала систематично звертатись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовними заявами про визнання права власності на частку спадкової квартири, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , посилаючись постійно на одні і ті ж самі підстави та докази.

Так, у вересні 2020 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва цивільна справа №752/17932/20, головуючий суддя Шевченко Т.М., з позовною заявою до нього про визнання права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , з тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц. У зв`язку з не усуненням недоліків позовна заява повернута позивачу на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року.

У січні 2021 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва цивільна справа №752/1076/21, головуючий суддя Машкевич К.В., з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , з тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц, №752/17932/20. Позовна заява була повернута позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року.

У квітні 2021 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва цивільна справа №752/5068/21 з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .

З тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц, №752/17932/20 та №752/1076/21 і вже посилаючись на виконані недоліки ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 20.01.2021 року.

Рішенням Голосіївського районного суду від 08.05.2023 року позивачу було відмовлено у позовній заяві у зв`язку із зверненням до суду не до того відповідача. Рішення суду не оскаржувалось та станом на сьогоднішній день набрало законної сили.

У червні 2023 року позивач знову звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з даною позовною заявою до нього про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , з тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільних справах №752/18088/16-ц, №752/17932/20, №752/1076/21 та № 752/5068/21, проте, змінила розмір частки з 1/8 та 1/12 на 1/6 частку.

Виходячи з наведеного, вважав, що позивач намагається встановити для себе право власності на майно не у спосіб визнаний законом, що суперечить припису встановленого ч. 1 ст. 13 ЦК України, тому вимоги позивача є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 124-159).

31.07.2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій остання з відзивом не погодилась.

Вказала, що на підтвердження родинних зв`язків нею надані свідоцтва про народження та свідоцтва про розірвання шлюбу. Поряд з цим, нею надані витяги з державного реєстру актів цивільного стану, що також підтверджують дошлюбні прізвища та прізвище після розірвання шлюбу її мами.

Також, вказала, що в матеріалах справи міститься довідка Другої київської державної нотаріальної контори від 29.01.2021 року № 319/02-14, де вказано, що вона є донькою після смерті ОСОБА_3 , тобто не виникає сумнівів щодо того, що вона є донькою померлої особи, а тому твердження відповідача, що є не доведеним фактом того, що вона є спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_3 не відповідає дійсності.

Також, не погодилась з твердженням відповідача, що вона систематично зверталась до суду. Вказала, що дійсно зверталась до суду з наступними питаннями: в 2016 році з позовом про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна над ОСОБА_3 (справа № 752/19737/15-ц); в 2019 році з позовом про визнання недійсним заповіту (справа № 752/12086/19); в 2020 році щодо визнання права власності в порядку спадкування (справа № 752/17932/20), справу було повернуто без розгляду, тобто справа вважається такою, що не була подана; в 2021 році з питанням щодо визнання права власності в порядку спадкування (справа № 752/5068/21), відповідачем по вказаній справі була Київська міська рада, та по вказаному позову їй було відмовлено, оскільки вона звернулась до неналежного відповідача, а тому з метою виправлення даної ситуації вона звернулась з даним позовом до належного відповідача.

Тобто твердження, що вона закидає суд справами, не відповідає дійсності, оскільки були різні відповідачі та підстави, а також одна справа не була прийнята до розгляду.

Щодо підстав звернення до суду, то зазначила, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: відсутнє свідоцтво про право власності на житло від 02.06.2000 року, про що зазначає нотаріус у відмові в прийняті спадщини на вказане майно, вказане свідоцтво знаходиться у відповідача, про що також зазначено в додатках до матеріалів справи. Вказала, що нею було засвідчено тільки копія документу, який вона отримала з матеріалів іншої цивільної справи, а про те, де перебувають оригінали документів, нею було повідомлено в позові у відповідності до положень п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Тому всі вимоги цивільного законодавства нею було дотримано.

Щодо частки майна, то зазначила, що в сумі після смерті її матері ОСОБА_3 , вона, як спадкоємиця першої черги, має право на оформлення спадщини в розмірі 1/3 частини квартири (1/4 + 1/12). Проте, враховуючи той факт, що відповідач зареєстрований за вказаною квартирою та вважається таким, що фактично прийняв спадщину, проте не оформив її, вона має право на оформлення та визнання права власності на 1/6 частину квартири. З огляду на це, нею і сформований позов до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , адже, спадкується спадкове майно, що мала мати на день смерті, тобто нею визнається право власності на те майно, що належало б її мамі, якщо вона встигла оформити за життя.

Поряд з цим, оформити спадщину на все майно вона не може, оскільки не має оригіналів документів на майно.

Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до п. З, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

В разі наявності оригіналів документів я змогла б реалізувати своє право на оформлення спадщини, що належала моїй матері на день смерті.

Вказала також на створення перешкод відповідачем у реалізації її спадкових прав.

Тому, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 189-192).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, виходячи з обставин, викладених стороною відповідача у письмових заявах по суті спору.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 19.05.1953 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 19.05.1953 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 736. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: ОСОБА_10 , ОСОБА_10 (а.с. 17).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_12 (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 18.09.1974 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4492. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: ОСОБА_14 , ОСОБА_14 (а.с. 21).

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 09.02.1972 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, актовий запис № 112. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: ОСОБА_16 , ОСОБА_16 (а.с. 18).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 4 від 02.08.2017 року 02.08.2017 зареєстровано актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_15 та ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_16 , власне ім`я, по батькові: ОСОБА_17 (а.с. 19).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю заявника - ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено та вбачаєтеся з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 від 03.12.2018 року (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м.Києва, від 02.06.2000 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , в рівних долях (а.с. 22).

Відповідно до інформаційної довідки Київського міського БТІ КВ-2016 №25333 від 26.07.2016 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м.Києва, від 02.06.2000 року (розпорядження №24674) (а.с. 23).

Відповідно до наданої Другою київською державною конторою на виконання ухвали від 12.06.2023 року копії спадкової справи № 56/2014 від 21.01.2014 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 21.01.2014 року звернувся її син - відповідач ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 26.07.2017 року ОСОБА_1 від імені ОСОБА_3 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року у справі № 752/19737/15-ц подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 62).

Постановою державного нотаріуса Другої київської державної контори Знайомої Т.Р. від 28.07.2017 року ОСОБА_1 як опікуну ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із відмовою від 21.01.2014 року ОСОБА_3 від спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с. 72).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2018 року у справі № 752/15838/17, яке набрало законної сили, визнано недійсною відмову ОСОБА_3 від спадщини після смерті її дочки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 від 21.01.2014 року; скасовано постанову державного нотаріуса Другої київської держаної нотаріальної контори Зайомої Т.Р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2017 року на користь ОСОБА_3 (а.с. 63-67).

З матеріалів спадкової справи № 56/2014 від 21.01.2014 року вбачається, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавались (а.с.51-93).

Відповідно до наданої Другою київською державною конторою на виконання ухвали від 12.06.2023 року копії спадкової справи № 53/2019 від 24.01.2019 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 24.01.2019 року звернулась її донька - позивач ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Зайомої Т.Р. від 10.09.2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що вона не надала нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 26-27).

З Довідки Другої київської державної нотаріальної контори №319/02-14 від 29.01.2021 року вбачається, що до нотаріальної контори звернулася дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертався (а.с. 120) (а.с. 94-120).

Судом встановлено та не заперечено сторонами, що також вбачається з матеріалів справи, померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент смерті були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Судом також встановлено, що на момент смерті останній й на даний час відповідач зареєстрований також в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.. ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Здійснення права на спадкування врегульовано Главою 87 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З копій спадкових справ: №56/2014 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та №53/2019 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що вони не містять в собі заяв ОСОБА_2 про відмову у прийнятті спадщини.

В той же час, встановлено, що ОСОБА_3 також не відмовлялась від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що в силу ст. ст. 1269, 1270 ЦК України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 - по 1/3 частині від 1/4 частки, що належала померлій, тобто на 1/12 частки квартири.

Право на спадщину ОСОБА_5 на частку спадщини після смерті ОСОБА_4 сторонами не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з урахуванням встановленого, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 належить 1/4 частина квартири (3/12 частин всієї квартири) на праві власності, 1/4 частина (3/12 частин всієї квартири) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , що останнім не спростовувалось та не заперечувалось, а також 1/12 частина всієї квартири, успадкована після смерті ОСОБА_4 , та 1/12 частина всієї квартири, успадкована після ОСОБА_5 , яка, в свою чергу, успадкована останнім після смерті ОСОБА_4 , виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнанню за нею права власностіна 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3 , яка успадкувала її після смерті ОСОБА_4 .

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6. ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК).

З урахуванням того, що ухвалою суду від 12.06.2023 року позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 228,87 грн. (1% від ціни позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3 , яка успадкувала її після смерті ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 5 228,87 грн. (п`ять тисяч двісті двадцять вісім гривень 87 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко