Справа № 202/5995/20
Провадження № 2/202/15/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання умов договору недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 21.11.2019 року між ним, ОСОБА_1 , і Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до умов договору йому був наданий банком кредит у розмірі 227 000 грн. на строк 24 місяці.

Позивач вважає, що при укладенні договору банк не надав йому всю необхідну інформацію щодо умов кредитування, порушив положення Закону України «Про захист прав споживачів», включивши до щомісячних платежів за кредитним договором комісію (плату за обслуговування).

За цих підстав позивач просить визнати п. 1.4 та 1.6 заяви № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.11.2019 року, укладеного між ним і Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», частково недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, здійснивши зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості, в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.

Під час підготовчого провадження представником відповідача Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» Кущ Я.В. був поданий відзив на позов, в якому зазначено про невизнання відповідачем позову, оскільки, підписавши заяву № 401 від 21.11.2019 року, позивач погодився з її умовами та отримав кредитні кошти на споживчі цілі. Жодних заперечень щодо умов заяви позивач не висловлював.

У заяві, яка була підписана позивачем, зазначено, що позивач беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування.

В останньому абзаці заяви зазначено, що всі умови Пропозиції позивачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Відповідно до пункту 4 Заяви позивачу встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з пунктом 5.7.3 частини 5 Договору комплексного банківського обслуговування (далі - ДКБО) комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

В момент підписання заяви позивач мав можливість ознайомитися з текстом ДКБО у відділенні банку.

Своїм підписом позивач засвідчив, що він погодився на отримання кредиту саме на умовах, визначених заявою та пропозицією.

Встановлення банківською установою комісії за обслуговування кредиту відповідає Закону України «Про споживче кредитування».

В пункті 5.7.3 Пропозиції (ДКБО) роз`яснено за що саме сплачується комісія. Крім інформаційно-консультаційних послуг, комісія сплачується за розрахунково-касове обслуговування (послуги, що пов`язані з переказом коштів з рахунка, видачею коштів у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених договором).

Конкретний перелік операцій з розрахунково-касового обслуговування затверджений Постановою правління НБУ від 01.08.2017 № 73, до яких відносяться: операції з відкриття (закриття) рахунків; операції з документарного оформлення чи підтвердження розрахунків клієнтів; операції з проведення розрахунків клієнтів; операції, що забезпечують виконання розрахунків або є їх складовою частиною; операції з касового обслуговування клієнтів; операції з електронними платіжними засобами та інші.

Банк здійснює заходи з обслуговування кредиту - це є банківською послугою, пов`язаною з певним переліком дій, до якого залучений штат співробітників; під комісією за обслуговування кредиту підпадає супроводження та підтримка процесу кредитування.

Отже, умова про комісію була узгоджена між банком і позивачем, що підтверджується згодою позивача. Комісія нараховувалася за обслуговування кредиту. Підписавши заяву, позивач погодився на ці платежі.

Таким чином, не може вважатися створенням істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сплата комісійної винагороди, розмір якої задовольнив позивача при підписанні заяви.

Крім того, пунктом 971 Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89, передбачено одержання банками доходів у формі комісійних доходів від кредитного обслуговування клієнтів. Встановлення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості із зазначенням видів послуг, які надаються банком під час кредитування, є законним.

Обізнаність позивача з такою комісійною винагородою (її розміром, порядком сплати та сукупною вартістю за весь період кредитування) не може вважатися порушенням принципу добросовісності, а сам договір є справедливою угодою, з якою погодилися сторони шляхом його підписання та виконання.

Будучи вільними у виборі умов договору, сторони за спільною згодою визначилися з його умовами, зміст яких не суперечить актам цивільного законодавства.

Отже, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач також звертає увагу, що відповідно до умов Заяви зобов`язання з погашення кредиту повинні виконуватися щомісяця до 21 числа кожного календарного місяця.

Фактично позивачем у погашення заборгованості було здійснено лише наступні платежі: 14 000,00 грн. 21.12.2019, 14 000,00 грн. 22.01.2020, 14 000 грн. 24.02.2020, а також 1307,88 грн. 17.03.2021 року - погашення заборгованості за виконавчим провадження № 64315535.

Тому вважає, що подання цього позову спричинено небажанням позивача виконувати взяті на себе зобов`язання.

За цих підстав АТ «ПУМБ» просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 липня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13 січня 2023 року провадження у справі було зупинено у зв`язку з перебуванням позивача з 03.03.2022 року у складі Збройних Сих України.

Ухвалою від 05 лютого 2024 року провадження у справі за заявою представника позивача було відновлено.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися.

Представником позивача адвокатом Ружею І.В. була надана заява про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримує та просить задовольнити.

В свою чергу, відповідач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» було повідомлено про розгляд справи.

В матеріалах справи наявна раніше подана представником банку заява про розгляд справи без участі, в якій позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав заяву № 401, відповідно до якої підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку).

Відповідно до заяви № 401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 листопада 2019 року банк надає позичальнику споживчий кредит на загальні споживчі цілі у сумі 227 000 гривень на строк 24 місяці.

Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1,99% (пункт 4 кредитного договору), розмір процентної ставки - 0,01% річних (пункт 5 кредитного договору), разова комісія 0,00% + 0 грн. (пункт 6 кредитного договору).

Так, відповідно до графіку щомісячних платежів: дата платежу (до 21 числа кожного календарного місяця), платіжні періоди з 21.11.2019 по 21.11.2021 року, сума платежу за розрахунковий період 13976,62 грн. щомісяця та 13976,49 грн. (останній платіж), усього за 24 місяці 335438,75 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.) ** - 4517,30 щомісяця. Усього за 24 місяці 108415,20 грн.

При цьому згідно з примітками до комісії за обслуговування кредитної заборгованості:

* - інші комісії за послуги Банку, які не передбачають регулярність їх сплати (в тому числі, але не виключно, за внесення готівки через касу АТ «ПУМБ» тощо) сплачуються за ініціативою клієнта та не входять до суми щомісячних платежів за споживчим кредитом, та визначаються у ДКБО, Тарифах банку;

** - зміст послуги Банку визначається у ДКБО.

Заявляючи позовні вимоги про визнання кредитного договору частково недійсним - у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості із застосуванням наслідків недійсності, позивач посилається на те, що такі умови є незаконними та несправедливим.

Вирішуючи спір між сторонами, суд ураховує, що відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Водночас у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Так, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частина 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

В свою чергу, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд звертає увагу, що згідно з пп. 3.6.1 пункту 3.6 частини 3 розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що діє з 12 червня 2019 року, в рамках договору надаються наступні види послуг банку: відкриття та обслуговування Пакетів послуг Банку, які в залежності від наповнення Пакету послуг можуть включати наступні послуги:

- відкриття та обслуговування Карткових рахунків в національній та іноземних валютах, випуск Карток;

- послуга «Інтернет-банкінг» (Internet Bankig);

- послуга «SMS-банкінг» (SMS Bankig);

- відкриття та обслуговування депозитних рахунків, залучення коштів у Вклад;

- Овердрафти для Клієнтів, які обслуговуються на умовах Зарплатних проектів;

- Кредитна картка із відновлювальною Кредитною лінією;

- Персональне обслуговування (в межах Пакетів послуг Вlack Platinum та Рremiere) та послуга відкриття поточних рахунків для безготівкових переказів (в рамках Пакетів послуг, Вlack Platinum та Рremiere);

- інші послуги, що включаються до Пакету послуг відповідно до Тарифів.

Пунктом 4 кредитного договору, укладеного 21.11.2019 року між сторонами, було встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1,99%.

У даному випадку плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретної послуги, що надається, та систематичності її надання відповідно до наповненості Пакету послуг, як то передбачено Публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, редакція якої діє з 12 червня 2019 року.

Лише зроблено примітку щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка у грошовому виразі становить 4517,30 грн., що зміст послуги Банку визначається у ДКБО.

У пункті 5.7.3 частини 5 розділу ІІ цієї ж Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості.

Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору, до якого було включено комісію за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом, а саме за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, а також надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, не містять розмежування платних та безоплатних послуг.

Тому суд наголошує, що, включивши до договору комісію (плату) за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, сторони не передбачили конкретне найменування та розмежування цих послуг, а відтак слід розуміти, що до договору були включені платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, в тому числі інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19 (пункти 7.6-7.10) сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Слід відзначити, що банк взагалі не надав даних та доказів щодо консультаційних та інформаційних послуг, які він надавав позивачу, та систематичності їх надання, зокрема за встановлену у договорі плату.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено комісію (щомісячну плату) в тому числі і за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, положення пункту 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99%, що в грошовому виразі становить 4517,30 грн. щомісяця, є нікчемними.

В своєму позові ОСОБА_1 просив визнати пункти кредитного договору від 21.11.2019 року, укладеного між ним і АТ «ПУМБ», частково недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину, здійснивши зарахування грошових коштів, сплачених ним як плату за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Разом із тим, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпociб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20).

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту кредитного договору, укладеного у формі заяви № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.11.2019 року, в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним пункту 1.6 Заяви № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.11.2019 року, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому задоволенню також не підлягають.

Поряд із цим у зв`язку зі встановленою нікчемністю пункту 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості, суд відзначає, що згідно з частиною четвертою статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У Рішенні від 01 листопада 2023 року №9-р(ІІ)/2023 Конституційний Суд України дійшов висновку, що дієвий та ефективний захист прав споживачів є одним зі способів виконання державою її головного конституційного обов`язку - утверджувати й забезпечувати права і свободи людини (абзац перший підпункту 3.8 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, застосовуючи належний спосіб захисту прав позивача у даній справі, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Суд звертає увагу, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі № 758/2706/21 виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Хари Н.С. від 16 грудня 2020 року, зареєстрований за № 40977, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 401 у розмірі 234958,72 грн. визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з Єдиним реєстром виконавчих проваджень виконавче провадження № 64315535 щодо стягнення з позивача боргу на підставі виконавчого напису, на яке посилається представник відповідача у своєму відзиві, було завершено.

В своєму позові позивач наполягає на зарахуванні сплачених ним сум як плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення суми тіла кредиту.

При цьому конкретна сплачена сума, яку позивач просить зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту, ним не зазначена.

Сторонами не було надано суду належних доказів щодо розміру коштів, сплачених у рахунок оплати за обслуговування кредитної заборгованості, на час розгляду справи.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, а також встановленої нікчемності пункту 4 укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку, що у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину слід зобов`язати АТ «ПУМБ» здійснити позивачу перерахунок заборгованості за таким договором.

При розподілі судових витрат, суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивач в силу закону, зокрема частини 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання умов договору недійсними та застосування наслідків недійсності правочину задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» і ОСОБА_1 у формі заяви № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.11.2019 року, з урахуванням нікчемності пункту 4 цього договору в частині встановлення розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 %.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Повний текст рішення складений 28 червня 2024 року.

Суддя Наталія Марченко