справа № 489/4741/24
провадження №2-з/489/35/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

05 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Наталя Валеріївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом в якому просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 26.11.2016 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В.; скасувати державну реєстрацію права власності за спірним договором; та визнати за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру.

26.06.2024 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Царик Р.М., звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії що вказаної квартири.

Заява мотивована тим, що на даний час позивачами подано вищевказаний позов до відповідачів, предметом якого є спірна квартира. В теперішній час відповідач по справі ОСОБА_3 отримав дублікати право встановлювальних документів, зняв з реєстраційного обліку колишню дружину ОСОБА_5 , створив штучні умови для виселення своєї колишньої дружини з малолітньою дитиною з квартири, шляхом відключення світла, чим змусив ОСОБА_5 разом з дитиною покинути квартиру, оскільки кілька днів у неї не було можливості навіть приготувати дитину їжу, так як плита електрична, а згодом Відповідач змінив замки і не пустив ОСОБА_5 до квартири, незважаючи на те, що там залишається зареєстрованою малолітня дитина сторін. Усі його неправомірні дії свідчать про мету відчуження спірної квартири і цей факт він навіть не приховує і відкрито про це усім розповідає. Отже у разі продажу відповідачем спірної квартири, буде ускладнено виконання рішення у разі задоволення позову або зробить його неможливим. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відсутність (у зв`язку з відчуженням майна ОСОБА_3 в ході судового розгляду), матиме незворотні наслідки, які унеможливлять виконання рішення, а значить зведуть нанівець ефективність судового захисту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.06.2024 зазначену справу № 489/4741/24 (провадження № 2/489/1883/24) передано на розгляд судді Микульшиній Г.А.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.06.2024 судді ОСОБА_7 передано і заяву про забезпечення вказаного позову.

До вирішення питання про відкриття провадження вищезазначеної цивільної справи та заяви про забезпечення позову, головуючим суддею Микульшиною Г.А. заявлено самовідвід.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Микульшиної Г.А від 01.07.2024 задоволено заяву про самовідвід судді Микульшиної Г.А. від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності, треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Наталя Валеріївна.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2024 справу передано судді Коваленку І.В.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та додані до неї докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України. Так згідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом частини третьої статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Частина восьма статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, №30210/96, пункт 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції, №57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилається на те, що за період розгляду справи в суді, ОСОБА_3 може відчужити спірну квартиру, що, в свою чергу, ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, враховуючи характер спірних правовідносин, суд доходить висновку про наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, а тому заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на зазначену вище квартиру. При цьому суд, вважає даний вид забезпечення позову є достатнім та ефективним способом захисту прав позивача, у зв`язку з чим не вбачає необхідності у забезпеченні позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо квартири.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. та зареєстрованого за №2558.

В решті вимог заяви ОСОБА_1 відмовити.

Встановленні цією ухвалою забезпечення позову діють до набранням судовим рішенням законної сили.

Копію ухвали направити сторонам для відома та відповідним органам для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 05.07.2024.

Суддя І.В.Коваленко