ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 336/2849/23

провадження № 61-7418св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року у складі судді Петренко Л. Ф. та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2024 року у складі колегії суддів Трофимової Д. А., Кухаря С. В., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши який, просила визнати незаконним та скасувати наказ філії - Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 27 лютого 2023 року № 80-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновити її на роботі в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») на посаді завідувача складу відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2023 року до дня ухвалення рішення у справі, витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн та судовий збір у сумі 1 073,60 грн; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення її на роботі.

Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що під час її звільнення відповідач не дотримав норм трудового законодавства, зокрема, надав інформацію щодо вакантних посад в обмеженому обсязі, що позбавило позивача можливості здійснити їх аналіз, зокрема - на предмет відповідності запропонованої роботи її кваліфікації; не запропонував усіх вакантних посад, які існували та/або з`явилися на підприємстві в період з 14 грудня 2022 року (з дня попередження про наступне вивільнення) до 28 лютого 2023 року включно (до моменту звільнення), в тому числі не запропонував для переведення вакантну посаду «завідувач складу сектору м. Запоріжжя відділу південного регіону департаменту інфраструктури», що за своїм функціоналом (посадовими обов`язками, повноваженнями) і умовами праці є ідентичною скороченій посаді позивача «завідувач складу відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 28 лютого 2024 року позов задовольнив.

Визнав незаконним та скасував наказ начальника філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» від 27 лютого 2023 року № 80-к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновив ОСОБА_1 на посаді завідувача складу відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України».

Стягнув з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2023 року до 28 лютого 2024 року в розмірі 191 498, 31 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Стягнув з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнув з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в розмірі 2 988, 58 грн.

Рішення допустив до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не дотримав гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України КЗпП України, оскільки не запропонував ОСОБА_1 усіх вакантних посад. Крім того, посада позивача не скорочувалась, змінилась лише її назва та організаційна структура, у зв`язку з чим наявні правові підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Запорізький апеляційний суд постановою від 08 травня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишив без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, АТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2024 року й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 та постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 451/706/18, від 26 січня 2022 року у справі № 185/5041/18, від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19, від 21 травня 2021 року у справі № 310/9294/18.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Банк належним чином виконав обов`язок щодо пропонування ОСОБА_1 наявних вакантних посад, однак позивач від них відмовилась, що засвідчила особистим підписом. В уточненій позовній заяві представник позивача визнає пропонування ОСОБА_1 станом на 14 грудня 2022 року 1192 вакансій, а станом на 28 лютого 2023 року - 1597 вакансій. Позивач не скористалась своїм правом на працевлаштування на іншу посаду.

Висновок судів щодо відсутності скорочення посади, яку займала позивач, спростовується змістом постанови правління АТ «Ощадбанк» від 06 вересня 2022 року, суд безпідставно зробив висновок про зміну назви посади позивача. Кваліфікаційні вимоги до введеної в дію 01 березня 2023 року посади завідувача складу сектору м. Запоріжжя відділу Південного регіону управління регіональної підтримки департаменту інфраструктури АТ «Ощадбанк» є відмінними від вимог на посаду, яку займала позивач.

У липні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований законністю й обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень. Відповідач визнає той факт, що він не запропонував позивачу посаду «завідувач сектору м. Запоріжжя відділу Південного регіону управління регіональної підтримки департаменту інфраструктури», яка існувала в шатному розписі станом на день звільнення позивача та була вакантною. Позивач відповідала кваліфікаційним вимогам, які встановлені до зазначеної посади. Наявні в матеріалах справи письмові повідомлення банку від 14 грудня 2022 року, від 28 березня 2023 року про доступні для переведення вакантні посади, з якими позивач ознайомилась, не містять відомостей про вакантні посади, які існували та/або з`явилися в період з 15 грудня 2022 року до 05 лютого 2023 року, з 07 лютого до 28 лютого 2023 року. Надані відповідачем до суду переліки вакансій є більш об`ємні, ніж ті, з якими ознайомлювалась позивач.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, за винятком поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

09 вересня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 03 січня 2019 року ОСОБА_2 працювала в АТ «Ощадбанк» на посаді «завідувач складу відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування».

28 лютого 2023 року ОСОБА_2 звільнена з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (наказ від 27 лютого 2023 року № 80-к).

Відповідно до витягу з постанови від 06 вересня 2022 року № 456 «Про централізацію функцій підрозділів АТ «Ощадбанк», які забезпечують діяльність в адміністративно-господарському напрямі, та зміни в організації виробництва і праці в АТ «Ощадбанк» прийнято рішення (п. 1.4.2.) ліквідувати з 01 березня 2023 року відділ будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування та філій - Вінницького, Волинського, Дніпропетровського, Донецького, Закарпатського, Запорізького, Івано-Франківського, Кіровоградського, Луганського, Львівського, Миколаївського, Одеського, Полтавського, Рівненського, Сумського, Тернопільського, Харківського, Херсонського, Хмельницького, Черкаського, Чернівецького, Чернігівського обласних управлінь АТ «Ощадбанк».

12 грудня 2022 року начальник філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» Магулєвська Р. А. видала наказ № 1452 «Щодо внесення змін до штатного розпису філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» та наступне вивільнення працівників підрозділів, що ліквідуються», на виконання вимог рішення правління АТ «Ощадбанк» протокол, № 15 від 01 листопада 2022 року, «Про централізацію функцій відділів (секторів) організації роботи регіональної мережі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області, філій - обласних управлінь та зміни в організації виробництва та праці АТ «Ощадбанк», постанови правління від 06 вересня 2022 року № 456 «Про централізацію функцій підрозділів АТ «Ощадбанк», які забезпечують діяльність в адміністративно-господарському напрямі та зміни в організації виробництва та праці АТ «Ощадбанк» і рішення Наглядової ради від 06 жовтня 2022 року № 57 (питання 7) і від 30 листопада 2022 року № 71, згідно з яким:

з 01 березня 2023 року ліквідовано відділ організації роботи регіональної мережі та відділ будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії -Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» із скороченням чисельності та штату працівників;

наказано заступникам начальника регіонального управління сприяти завідувачу сектора кадрового обліку Запорізького регіонального управління відділу супроводження персоналу регіональних управлінь кадрового адміністрування департаменту по роботі з персоналом АТ «Ощадбанк» письмово персонально попередити про наступне вивільнення працівників підрозділів, що ліквідуються згідно пункту 1 наказу, у термін, не пізніше ніж за два місяці до дати вивільнення 28 лютого 2023 року, але не пізніше 28 грудня 2022 року;

затверджено штатний розпис філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» з 01 березня 2023 року;

введено в дію організаційну структуру філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» з урахуванням змін, викладених в пункті 1 (додаток 1), з 01 березня 2022 року.

З попередженням про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності, наказом відповідача від 14 грудня 2022 року № 977-к «Про попередження окремих працівників про наступне їх вивільнення» ОСОБА_1 ознайомилась під підпис 14 грудня 2022 року.

Також 14 грудня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про вакантні посади АТ «Ощадбанк» станом на 14 грудня 2022 року, та з переведенням на всі запропоновані посадами позивач не згодна, про що зазначила в повідомленні.

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про вакантні посади АТ «Ощадбанк» станом 06 лютого 2023 року, в повідомленні позивач зазначила, що із переведенням на всі запропоновані посади не згодна у зв`язку з тим, що посада завідувача складу не скорочується.

ОСОБА_1 не перебувала у членах профспілки, не обиралася до складу виборного органу профспілки (довідка від 27 квітня 2023 року голови первинної профспілкової організації філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»).

Наказом відповідача від 27 лютого 2023 року № 80-к ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача складу відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» 28 лютого 2023 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 20 календарних днів та вихідну допомогу в розмірі середньої місячної заробітної плати.

Відповідно до довідки начальника філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» від 27 квітня 2023 року № 13/8.2-11/600 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 16 141,51 грн, середньоденна заробітна плата складає 733, 71 грн.

Згідно з наданими відповідачем штатними розписами філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 14 грудня 2022 року філія мала 545,34 штатних одиниць; станом на 28 лютого 2023 року - 514,48 штатних одиниць; станом на 01 березня 2023 року - 483 штатних одиниць.

У період з 14 грудня 2022 року до 28 лютого 2023 року філія Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у зв`язку зі скороченням штату звільнила 40 працівників, з них 28 працювали у відділі будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії.

01 березня 2023 року на посаду завідувача складу сектору м. Запоріжжя відділу Південного регіону управління регіональної підтримки департаменту інфраструктури АТ «Ощадбанк» прийнята ОСОБА_3

Відмінностей у кваліфікаційних вимогах до посади, яку займала ОСОБА_1 та посади, яку займала ОСОБА_3 , не було.

Наказом відповідача від 28 лютого 2023 року № 152 «Про приймання-передавання матеріальних цінностей» створено комісію з приймання-передавання матеріальних цінностей, не введених в експлуатацію основних засобів та малоцінних необоротних матеріальних активів, наказано передавання таких цінностей здійснити до 28 лютого 2023 року та оформити актом приймання - передавання.

Відповідно до актів приймання - передавання запасів ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 зазначені в актах запаси станом на 28 лютого 2023 року, комісія перевірила фактичну наявність залишків, голова та члени комісії засвідчили ці акти.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Тобто застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Згідно з частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Суди встановили наявність змін в організації роботи регіональної мережі та відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії -Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк», скорочення чисельності та штату працівників. Станом на день звільнення позивач не була ознайомлена з повним переліком вакантних посад АТ «Ощадбанк».

Встановивши, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив ОСОБА_1 про наступне вивільнення та дотримав вимоги статті 42 КЗпП України, однак не виконав обов`язку запропонувати їй усі наявні вакансії на час її звільнення, належними і допустимими доказами не довів, що освіта, кваліфікація та досвід позивача не відповідали кваліфікаційним вимогам всіх вакантних посад, хоча це було його обов`язком, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про порушення відповідачем норм трудового законодавства України при звільненні позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, тому суд обґрунтовано, з урахуванням статті 235 КЗпП України, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Висновки апеляційного суду з урахуванням встановлених ним фактичних обставин справи не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про безпідставність посилання судів на відсутність скорочення посади позивача на увагу не заслуговують, оскільки зазначене не спростовує порушення відповідачем норм трудового законодавства, а саме незапропонування ОСОБА_1 усіх вакантних посад, які були наявні з дня попередження її про вивільнення до дня звільнення.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин справи, що під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Оскільки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року, за винятоком поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, було зупинено ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, його виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов