465/2415/22
2/465/963/24
У Х В А Л А

судового засідання

16.05.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання представника відповідача Львівської обласної психіатричної лікарні Сокальського Д.А. про закриття провадження у справі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної психіатричної лікарні про виключення та визнання недійсним записів про діагноз.

Ухвалою від 17 червня 2022 року судом відкрито провадження у справі.

Представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, вказуючи, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Зазначає, що позивач, ініціював дане позовне провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні для визнання в подальшому цього доказу недопустимим.

Таким чином, покликаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №460/16924/18, №333/6816/17, №761/35803/16-ц, №417/8100/19, №761/20966/17, №454/143/14-ц, а тому просить задовольнити клопотання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши аргументи учасників процесу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.1 ч.І ст.255 ЦПК, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач звертаючись з даним позовом просить виключити з медичної документації та визнати недійсними записи про діагноз, внесені лікарем-психіатром Львівської обласної психіатричної лікарні.

Тобто, має місце приватно правовий спір.

Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У частині першій статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2227цс16 вказано, що «положеннями статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги.

Відтак, за оцінкою суду, спір повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а тому клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.260 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.