Провадження № 2/204/4036/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за невиконання умов договору застави, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2024 року позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за прострочення виконання зобов`язання у загальному розмірі 26 513,12 грн., що складається з: заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 27.12.2018 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 8 211,21 грн., суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 27.12.2018 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 18 301,91 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» штраф за невиконання умов договору застави в загальному розмірі 38 239,83 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором, сума кредиту 97 900,00 грн., процентна ставка за користування кредитом 16,5 % річних, за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,5 % річних, строк повернення кредитних коштів, до 26 січня 2018 року. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №2203/148-А/1 27 вересня 2013 року, за умовами пункту 1.1. якого ОСОБА_2 зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. Також, в якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено договір застави №2203/148-А (транспортного засобу) від 28.09.2013 року. Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідачі припинили виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором, договором поруки та не повертали кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. З метою захисту своїх порушених прав позивач 05.07.2018 року звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 29 травня 2018 року, до Волноваського районного суду Донецької області. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27.12.2018 року (справа № 220/1613/18) за позовом АБ «Укргазбанк» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 86 960,30 грн., та сплачений судовий збір. Рішення набрало законної сили 28.01.2019 року. Для примусового виконання зазначеного рішення судом позивачу було видано виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання. Виконавчі провадження по примусовому виконання вказаного рішення на даний час тривають, рішення суду відповідачами не виконується. Таким чином, відповідачі добровільно не виконували власні зобов`язання за кредитним договором та рішення суду. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. В даному випадку грошове зобов`язання Відповідача виникло на підставі кредитного договору, укладеного з АБ «Укргазбанк», а рішення суду лише підтверджує наявність цих правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Виходячи з суми заборгованості в розмірі встановленої в рішенні суду, що примусово не виконано, позивачем заявляються грошові вимоги до відповідачів в загальному розмірі 26 513,12 грн., з яких: про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 27.12.2018 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 8 211,21 грн.; про стягнення суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 27.12.2018 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 18 301,91 грн. Крім того, на момент подання цього позову, банком від відповідача не отримано будь-яких доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року. Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5 % від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3. цього договору, який збільшується 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані всі зобов`язання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання зобов`язань за вказаними пунктами. Відповідно до пункту 2.3. договору застави, предмет застави оцінено в 141 629,00 грн. Враховуючи, що відповідач не надав до банку за останні три роки жодних доказів укладання та дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором, сума штрафу передбачена вищезазначеними пунктами складає 38 239,83 грн. У зв`язку з викладеним позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» вирішив звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року було відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачі у встановлений судом строк не надали відзиву на позовну заяву.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 666/09/2013/0317, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 97 900 грн. з кінцевим терміном повернення 26 січня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % на рік. Відповідно п. 4.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути позивачу отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі у строки та порядку згідно договору ( а.с. 32-35).

В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 27 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» як кредитором, ОСОБА_2 як поручителем та ОСОБА_1 як позичальником було укладено договір поруки № 2203/148-А/1, відповідно до якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року. Згідно з п. 1.4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором (а.с. 30-31).

Відповідач ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 29 травня 2018 року утворилася заборгованість.

Вказані обставини були встановлені у рішенні Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18, яке набрало законної сили 28 січня 2019 року, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню у вказаній справі на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 було задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року в сумі 86 960,30 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 77 183,50 грн. та заборгованості з нарахованих та несплачених процентів за період з 01.08.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 9 776, 80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» сплачену при поданні позову суму судового збору - по 881,00 грн. з кожного (а.с. 38-40).

На виконання вищевказаного рішення суду від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 Волноваським районним судом Донецької області 01 квітня 2021 року було видано два виконавчих листи (а.с. 40 (зворотній бік) 41, 41 (зворотній бік) - 42).

Звертаючись у жовтні 2024 року до суду з даним позовом Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», серед іншого, на підставі статті 625 ЦК України просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 27 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 8 211,21 грн. та інфляційні втрати за період з 27 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 18 301,91 грн., що разом становить 26 513,12 грн., посилаючись при цьому на те, що на даний час рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 відповідачами не виконано.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що дійсно, ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 на теперішній час відповідачами не виконано та заборгованість за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року в повному обсязі не погашена.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У позовній заяві позивач наполягав на тому, що виконавчі провадження по примусовому виконанню рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 на даний час тривають, рішення суду відповідачами не виконується. Але, позивачем не надано суду жодних доказів щодо того, на якій стадії перебуває виконавче провадження, чи було воно відкрито, чи воно закінчено, чи воно триває, чи повернутий виконавчий документ стягувачу та якщо повернутий, то з яких підстав, тощо.

Відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 на теперішній час відповідачами не виконано та заборгованість за кредитним договором № 666/09/2013/0317 від 27 вересня 2013 року в повному обсязі не погашена, виключає можливість застосування судом до відповідачів відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо стягнення з них 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніх підстав вважати, що відповідачі на теперішній час не виконали рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18, що давало б суду підстави притягнути відповідачів до передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, під час розгляду даної справи судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

При цьому, надана позивачем виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18-25), на переконання суду, не може бути належним доказом на підтвердження невиконання відповідачами рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18, виконавчі листи за яким, як зазначив сам позивач, перебувають на примусовому виконанню та за якими вчиняються виконавчі дії.

Суд виходить з того, що єдиним допустимим доказом на підтвердження невиконання відповідачами вищезазначеного рішення суду, виконавчі листи за яким перебувають на примусовому виконанні, є відповідні матеріали виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, про що зазначено у частині 7 статті 81 ЦПК України.

Оскільки під час розгляду справи не доведено факту невиконання відповідачами рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року по справі № 220/1613/18 та факту наявності на теперішній час у відповідачів заборгованості перед позивачем, то у суду відсутні будь-які підстави вважати, що у Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» виникло право вимагати стягнення з відповідачів на його користь 3 % річних та інфляційних втрат за період з 27 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» позовні вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно 3 % річних у розмірі 8 211,21 грн. та інфляційних втрат у розмірі 18 301,91 грн. є недоведеними, у зв`язку з чим в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу за невиконання умов договору застави в загальному розмірі 38 239,83 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між року між Публічним акціонерним товаристваом акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави (транспортного засобу) № 2203/148-А, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Каюровим С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2275, згідно з яким ОСОБА_1 передав в заставу автомобіль марки Skoda модель Roomster Elegance, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 26-29).

У пункті 3.3.4 вказаного Договору застави, визначено, що заставодавець зобов`язаний на період дії цього договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог Банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати Банку копії договору (договорів) страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим(и) договором(ами) страхування.

При цьому, у пункті 4.2 даного Договору застави закріплено, що за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5 % від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3. цього договору, який збільшується 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані всі зобов`язання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання зобов`язань за вказаними пунктами.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги п. 3.3.4. договору застави (транспортного засобу) № 2203/148-А від 27 вересня 2013 року, не застрахував предмет застави на його повну вартість за власний рахунок, а також не надавав Банку копії договору (договорів) страхування та документів, що підтверджують сплату страхових платежів за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року.

На підтвердження заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу за невиконання умов договору застави у розмірі 38 239,83 грн. стороною позивача взагалі не надано жодних доказів, окрім самого договору застави (транспортного засобу) № 2203/148-А від 27 вересня 2013 року.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою.

Однак, на теперішній час судом не встановлено порушення відповідачем ОСОБА_1 прав позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк».

При цьому, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що відповідач порушив ці права.

З огляду на вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3.3.4. договору застави (транспортного засобу) № 2203/148-А від 27 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Каюровим С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2275, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу за невиконання умов договору застави у розмірі 38 239,83 грн. задоволенню також не підлягають.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст.ст. 15, 16, 625 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та штрафу за невиконання умов договору застави - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез