РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 2-1526/09

Провадження № 22-ц/4815/45/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Здолбунівська міська рада Рівненської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2009 року, ухваленого у складі судді Калюжного А.Є., у справі № 2-1526/09,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивований тим, що його мамі ОСОБА_4 належала квартира за АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла. Однак, реалізувати своє право на спадщину не може, так як відсутній належний правовстановлюючий документ на спірне будинковолодіння.

Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: квартиру за АДРЕСА_1 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на спадкове майно, а саме: квартиру за АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення мотивовано тим, що оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ на спірну квартиру АДРЕСА_1 , позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а тому позов підлягає до задоволення.

В апеляційній скарзі особи, які не брали участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судовим рішенням вирішено питання про їх права та інтереси. Вказують, що спірна квартира належала на праві власності чотирьом особам в тому числі і їм по частині кожному. Отже, ОСОБА_4 також належала частина квартира і саме на цю частину відкрилась спадщина. Підстав для визнання права власності в порядку спадкування на всю квартиру за позивачем у суду не було.

Ухвалами Рівненського апеляційного суду від 11 березня 2024 року Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Світличної Н.В. про забезпечення позову задоволено. Заборонено приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Грабар О.А. вчиняти будь-які нотаріальні дії з оформлення права власності на спадщину за законом чи заповітом, щодо майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі.

Залучено ОСОБА_5 до участі у справі як правонаступника позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає, а тому підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Єдиним спадкоємцем першої черги був син ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 1996 року квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - частина; ОСОБА_1 частина; ОСОБА_3 частина; ОСОБА_6 частина. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно повідомлення №4 від 20.09.2023 року КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» Здолбунівської міської ради квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 17.12.2009 року за ОСОБА_1 - 1/1 частка на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 помер.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №676/1958/16-ц.

Пунктом 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно ч.3 ст.1268 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вирішуючи спори про визнання права власності на спадкове майно, суд повинен встановити належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини. Проте суд цих вимог закону не виконав, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, однак до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про спадщину не звертався. Відмова нотаріуса у оформлені права на спадщину в матеріалах справи відсутня.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що спірна квартира належала на праві спільної часткової власності чотирьом особам в тому числі і померлій ОСОБА_4 у розмірі частини, слід дійти висновку про те, що після її смерті відкрилася спадщина виключно щодо 1/4 частки у праві власності на спірну квартиру, а відтак у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання за позивачем права власності на спадщину на всю квартиру.

Крім того, покликання позивача на відсутність правовстановлюючого документу на спірну квартиру не знайшло свого підтвердження.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , як спадкоємці ОСОБА_1 не позбавлені законом права оформити свої спадкові права звернувшись до нотаріальної контори.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 185/9807/19 (провадження № 61-11410св20) з посиланням на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19) зроблено висновок, що «суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта…».

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання права власності на спадщину є безпідставною, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину віднесено до компетенції нотаріуса.

Враховуючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.( ст. 376 ЦПК України )

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2009 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступник ОСОБА_5 до Здолбунівської міської ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжитих ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11.03.2024 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 травня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.