Справа № 472/399/24
Провадження №2/472/195/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2024 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Чорної О.В.,
представника позивача - адвоката Гусарова С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 селища Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності,
26 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крушинівка Бершадського району Вінницької області померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на земельну ділянку площею 9, 02 га.
ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому право на спадкування отримали її син ОСОБА_4 , та у порядку представлення онука ОСОБА_1 (позивач).
Обоє спадкоємців у встановленому законом порядку прийняли спадщину та 30.04.2020 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаного спадкового майна, а ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку майна не видавалось.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, у тому рахунку і права та обов`язки, які він успадкував після матері ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав.
Право на спадкування за законом у першу чергу отримала дружина ОСОБА_2 , яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ОСОБА_4 .
Своє право на земельну ділянку ОСОБА_2 не оформила, у зв`язку з чим по сьогоднішній день в Державному земельному кадастрі власниками земельної ділянки значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Відсутність можливості виділити належну позивачці частку в спадковій земельній ділянці порушує її право вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити тапросить суд про виділ її частки із майна земельної ділянки, що є у спільній частковій власності.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, однак забезпечила участь в судовому засіданні свого представника - адвоката Гусарова С.Д., який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання: 22.10.2024 року та 20.11.2024 року не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими конвертами з повісткою на 22.10.2024 року та 20.11.2024 року, що повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" та шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не повідомила суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подала, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши вступне слово представника позивача - адвоката Гусарова С.Д., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крушинівка Бершадського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , смерть якої було зареєстровано Маньківською сільською радою Бершадського району Вінницької області, про що 22 травня 2006 року було складено відповідний актовий запис за № 29, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , повторно виданим 04 березня 2016 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а.с. 8).
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на земельну ділянку площею 9, 02 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серія IV-MK № 020160, виданим 01 березня 2001 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23 (а.с . 25).
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли за законом: ОСОБА_4 (як син спадкодавця) та у порядку представлення ОСОБА_1 (як онука спадкодавця), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 26-27).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Його смерть було зареєстровано Маньківською сільською радою Бершадського району Вінницької області, про що 06 травня 2010 року було зроблено відповідний актовий запис за № 25, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 18).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, у тому рахунку і права та обов`язки, які він успадкував після матері ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав.
Право на спадкування за законом у першу чергу отримала дружина ОСОБА_2 , яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ОСОБА_4 в с. Крушинівка Бершадського району Вінницької області, протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦУК України, про відмову від спадщини не заявила, а тому у відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.
Разом з тим, ОСОБА_2 своє право на земельну ділянку не оформила, у зв`язку з чим в Державному земельному кадастрі власниками земельної ділянки значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.04.2024 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 375833431 від 24.04.2024 року, згідно з якими власниками земельної ділянки з кадастровим номером 482183000:03:000:0227 в рівних долях по 1/2 частці значаться ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 28-29).
Позивач бажає виділити успадковану нею частку в земельній ділянці, але через те, що відповідач ОСОБА_2 не оформила своє право на успадковану частку у спадщині, зробити це шляхом укладення договору неможливо.
Згідно з ст. 319 ЦК України, в ласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Так, згідно з положеннями Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст.1218 ЦК України.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України).
Аналогічно, згідно з ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність)
Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.
Таким чином, за встановлених обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач не просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1566,96 гривень судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 223, 259, 263-265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного заочного рішення суду).
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, а в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст заочного рішення суду складено 03 грудня 2024 року.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області Л.О. Орленко