У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22.01.2024 Справа №607/1151/24 Провадження №2/607/1134/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сампара Н.М. через підсистему «Елекронний суд» звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить: 1. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 472; 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, щомісячно до досягнення повноліття; 3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку; 4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості транспортного BMW X5, об`єм двигуна 2993, 2004 року випуску, а саме 285 233.86 грн.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви встановлено, що вони не відповідають вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України, зокрема:

1. В порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачем до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Водночас, позивач ОСОБА_1 разом із позовною заявою подала клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що вона знаходиться на обліку в УСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, всього за рік 10 320 грн, відтак 5 % від її річного доходу становить 516 грн. Водночас, ціна позову становить 285 233,858 грн, а тому судовий збір, який їй необхідно сплатити становить 2852,34 грн за майнову вимогу та 1 211,20 грн за немайнову вимогу, разом 4063,54 грн, що перевищує 5 % її річного доходу. З огляду на вказане позивач просить звільнити її від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється нормами ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.1981 № R (81) 7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя та сталої практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя, про що свідчить рішення Європейського суду з прав людини в справі ФК «Мретебі» проти Грузії.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді.

Звертаючись із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач зазначає, що вона перебуває обліку в УСЗН і з доходу отримує лише щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, всього за рік 10 320 грн, а тому просить звільнити її від сплати судового збору при зверненні із позовною заявою до суду.

Водночас, сам по собі факт отримання позивачем щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини не може свідчити про важкий майновий стан позивача, який міг би бути підставою для звільнення від сплати судового збору.

Долучена до матеріалів справи довідка № 1101 видана 15.12.2023 Управлінням соціального захисту населення Тернопільського району, про перебування ОСОБА_1 на обліку в УСЗН та отримання нею одноразової допомоги при народженні дитини, не є належним доказом скрутного матеріального становища позивача, та відповідно, не свідчить про неможливість сплати судового збору за звернення до суду із позовом, оскільки не підтверджує відсутність у неї інших доходів ніж одноразова допомога при народженні дитини та не містить відомостей про загальний майновий стан позивача, яка може мати й інші джерела доходу.

Разом з тим, наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає позовну заяву.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для звільнення її від сплати судового збору, оскільки надані відомості не характеризують її майновий стан у повному обсязі. Інших доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору та відсутності коштів призначених для сплати судового збору на момент подання позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не надано. При цьому такими документами, наприклад, можуть бути довідка про доходи з фіскальних органів, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору з наведених у клопотанні підстав.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено три вимоги майнового характеру про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини та поділ майна подружжя та одну вимогу немайнового характеру про розірвання шлюбу.

Разом з тим, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином оплаті судовим збором підлягають дві вимоги із заявлених позивачем, а саме, майнова про поділ майна подружжя та немайнова про розірвання шлюбу.

Розміри ставок судового збору визначені у частині другій статті четвертої Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9084 грн).

Позивачем зазначено ціну позову 285 233,86 грн.

Відтак позивач повинна сплатити судовий збір за майновою вимогою про поділ майна подружжя, відповідно до п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2 852,34 грн.

Окрім цього, відповідно до вимог п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб (1211,20 грн).

Таким чином, за вимогу про розірвання шлюбу, яка є вимогою немайнового характеру, позивачу необхідно сплатити 1211,20 гривень судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення вищевказаних недоліків, зокрема:

1. сплатити судовий збір за вимогою немайнового характеру про розірвання шлюбу 1211,20 грн та вимогою майнового характеру про майна подружжя у розмірі 2 852,34 грн та подати суду оригінал платіжних документів про сплату судового збору, або ж надати суду докази, які б підтверджували скрутний майновий стан позивача, що зумовило неможливість сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини та поділ майна подружжя залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Р. Кунець