Провадження № 2/127/1411/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року в розмірі 36851,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 11 грудня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачкою був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 на отримання кредиту згідно заявки - анкети № 3378021 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Пропозиція (оферта), Акцепт оферти, Правила та заявка-анкета становлять єдиний договір. Вказані дії були вчиненні відповідачем шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої надалі ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти. Відповідно до умов договору, кредит надано у розмірі 3000,00 грн строком користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом.

11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №11.02.2022, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі і за договором №/1 від 11 грудня 2020 року. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі і за договором №/1 від 11 грудня 2020 року, укладеним з відповідачем.

Позивач вказує, що відповідач не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка станом на 15 березня 2024 року становить 81277,50 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 78277,50 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Однак, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36851,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 33851,00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС». Заборгованість не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року в розмірі 36851,00 грн, а також 3028,00 грн судового збору та 13000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Користуючись своїм правом, ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову та в стягненні судових витрат. Свій відзив мотивувала тим, що дії відповідача суперечать законодавству України про захист прав споживачів, порушують права позичальника з огляду на положення законодавства України про захист прав споживачів, яке поширюється на виниклі відносини. Так, відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Разом з тим, мінімальна місячна зарплата з 01 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 6500,00 грн, з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року 6000,00 грн, а з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року 5000,00 грн. Натомість, сума споживчого кредиту становить 3000,00 грн, тобто нижче розміру однієї мінімальної заробітної плати, а заявлені позовні вимоги в 10 разів перевищують суму отриманого кредиту. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують заборгованість та її розмір, а саме первинні документи, які оформленні відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Що стосується судових витрат на правничу допомогу, то зазначає, що їх розмір є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат.

Також відповідач просила застосувати позовну давність.

Позивач правом подання відповіді на відзив в строки визначені судом не скористався. 03 червня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення ТОВ «Коллект Центр», однак зважаючи, що відповідно до ст.174 ЦПК України суд не надав дозволу на надання додаткових пояснень щодо окремого питання, а тому не бере їх до уваги.

Позивач уточнив позовні вимоги в частині РНКОПП та дати народження відповідача, які суд вважає за можливе прийняти до розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2024 року повернуто відповідачу зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Коллект Центр» про визначення дій нечесною підприємницькою практикою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року витребувано ряд доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 11 грудня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 згідно заявки-анкети на отримання кредиту №3378021 на умовах пропозиції (оферти) на укладення договору позики, що акцептована ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом.

Підписавши цей договір, відповідач підтвердила, що вона повністю ознайомлена з усіма його вимогами, в тому числі з Правилами та її була надана вся інформація передбачена вимогами чинного законодавства.

За змістом заявки вона просила надати її кредит у розмірі 3000,00 грн для використання в споживчих цілях, строком на 30 днів шляхом переказу на банківську платіжну картку, вказавши ї реквізити, зі сплатою відсотків (а.с.5).

Заявку підписано в електронному вигляді одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 4v2n9u, вона містить її паспортні дані, індивідуальний податковий номер, адресу та номер мобільного телефону, реквізити банківської картки.

Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно заявки-анкети №3378021 від 11 грудня 2020 року в рамках договору про надання позики №/1 від 11 грудня 2020 року підписана позивачем електронним цифровим підписом.

Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору.

Таким же одноразовим ідентифікатором 4v2n9u підписано акцепт оферти від 11 грудня 2020 року на отримання кредиту згідно договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року та заявки-анкети № 3378021 від 11 грудня 2020 року, за змістом якого ОСОБА_1 згодна з умовами оферти ТОВ «ІНФІНАНС», умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом № 14/1 від 19 cерпня 2020 року, згодна укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року для надання її кредиту на нижчевикладених умовах в цьому акцепті та дає згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора в якості аналога її власноручного підпису. Акцептом оферти передбачені основні умови кредиту, а саме розмір кредиту 3000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, яка застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка становить 638,75%, яка застосовується на тих умовах, що й відсоткова, а у разі неналежного виконання умов договору становить 1277,5%. Загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить 1575,00 грн за умов належного виконання умов договору та відсутності пролонгації, а у разі неналежного виконання - 3150,00 грн. Номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом та номінальна річна відсоткова ставка 638,75%, застосовуються у випадках передбаченими Правилами. При використанні номінальної відсоткової ставки загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 1575,00 грн., а реальна річна процентна ставка 638,75%. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, яка застосовується за умови належного виконання умов договору, а максимальна річна відсоткова ставка в умовах неналежного виконання 1277,5%(а.с.7).

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказував, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору.

З довідки про ідентифікацію ТОВ «ІНФІНАНС» слідує, що клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № від 11 грудня 2020 року, ідентифікована товариством за одноразовим ідентифікатором 4v2n9u (а.с. 21 на звороті).

Відповідно до п. 1.1, 1.6 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ Loyal» затверджених наказом №14/1 від 18 серпня 2020 року, ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. Після укладення договору фінансового кредиту Правила стають невід`ємною частиною договору фінансового кредиту.

Згідно п. 2.2. Правил, за договором фінансового кредиту товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору фінансового кредиту, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та у термін визначений договором.

Згідно п 2.5-2.7, 2.9 Правил, договір фінансового кредиту укладається на строк 36 календарних місяців з дня укладення договору фінансового кредиту. Максимальна сума кредиту становить 20000,00 грн. Загальні умови надання кредиту: до 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка за один календарний день користування кредитом - 3,5%. Умови отримання після укладення та підписання договору фінансового кредиту. Максимальна відсоткова ставка за наданий фінансовий кредит становить 3,5% за кожен день користування від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання фінансового кредиту.

Відповідно до п.6.3, 7.3.6 Правил, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає серед іншого: у випадку неналежного виконання позичальником умов договору, якщо відсоткова ставка дорівнює 1,75% за один день користування кредитом на період строку користування кредитом в розмірі відсоткової ставки встановленої договором, на період прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та процентів за користування кредитом застосовується максимальна відсоткова ставка.

Згідно до п. 6.4 Правил, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно. Повернення заборгованості здійснюється одним платежем по закінченні строку користування кредитом, встановленого в договорі.

Відповідно до п. 6.15 Правил, товариство направляє грошові кошти, отримані від позичальника на погашення заборгованості за договором в наступній послідовності: у першу чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до договору (за умови наявності вимоги товариства про сплату неустойки та інших платежів, відповідно до договору); у другу чергу сплачується прострочені проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом.

Згідно п. 7.1, 7.6 Правил, первинний строк користування кредитом в рамках фінансового кредиту встановлений сторонами у відповідному договорі фінансового кредиту може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в договорі. Підтвердження встановлення волевиявлення позичальника щодо застосування пролонгації кредиту на умовах договору фінансового кредиту є факт погашення нарахованих процентів за користування кредитом, в т.ч. прострочених, на момент платежу та сплати на вимогу товариства, неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності) за фактичне користування фінансовим кредитом у повному обсязі.

Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 11 грудня 2020 року.

З квитанції за сплату № 74869822 від 11 грудня 2020 року слідує, що на картку НОМЕР_2 , належну відповідачці, зараховано 3000,00 грн (а.с.21).

Перерахування коштів на рахунок відповідача підтверджується також повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 20 червня 2024 року та випискою за договором, наданою банком на виконання ухвали суду.

11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступив право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договорами кредиту, зокрема і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 46312,50 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43312,50 грн - заборгованості по процентам (витяг з додатку №3 до договору факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2022 року, реєстру боржників).

Відповідно до п. 6.1.4 договору право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Згідно п. 7.1 договору, сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 633175,18 грн.

11 лютого 2022 року сторони договору факторингу №11-02/22 підписали акт приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2022 року.

Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжним дорученням № 330110004 від 11 лютого 2022 року.

Отже ТОВ «ІНФІНАНС» відступив право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму заборгованості 46312,50 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43312,50 грн - заборгованості по процентам.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами кредиту, зокрема і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 5.2 цього договору право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту прийняття-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

В це же день сторонами цього договору підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників. За Реєстром ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 11 грудня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 81277,50 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 78277,50 грн - заборгованості по процентам.

Договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36851,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 33851,00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС».

Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачем не спростована, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.

Що стосується розміру заборгованості по процентам, даний розмір є необґрунтований з урахуванням визначеного сторонами строку кредитування.

Згідно п. 7.1, 7.6 Правил, первинний строк користування кредитом в рамках фінансового кредиту встановлений сторонами у відповідному договорі фінансового кредиту може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в договорі. Підтвердження встановлення волевиявлення позичальника щодо застосування пролонгації кредиту на умовах договору фінансового кредиту є факт погашення нарахованих процентів за користування кредитом, в т.ч. прострочених, на момент платежу та сплати на вимогу товариства, неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності) за фактичне користування фінансовим кредитом у повному обсязі.

Відомостей про виконання відповідачем вимог п. 7.6 Правил, що підтверджують волевиявлення відповідача щодо застосування пролонгації кредиту на умовах договору фінансового кредиту, матеріали справи не містять, а тому строк кредитування за вищевказаним договором становить 30 днів.

Враховуючи, що сторони договору погодили відсоткову ставку (3,5 % за один день користування), а тому сума заборгованості по процентам за строк користування становить 3150,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані уст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Враховуючи те, що сторони узгодили строк кредитування (строк виконання зобов`язання), який є відмінним від строку дії договору, а тому нарахування відсотків поза межами узгодженого сторонами тридцятиденного строку кредитування є неправомірним, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у сумі 3150,00 грн.

Щодо нарахування відсотків «по день фактичного повернення», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що «сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за "користування кредитом" за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за "користування кредитом" (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору».

При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

В контексті цієї цивільної справи, суд зважає, що умови договору, на яких позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділі договору, які регулюють правомірну поведінку сторін ("Порядок нарахування процентів, повернення погашення кредиту»). При цьому цей договір містить і окремий розділ, що регулює відповідальність позичальника ("Відповідальність"), яка зокрема передбачає відповідальність позичальника на підставі ст. 625 ЦК України, однак позивач не обґрунтовує свої вимоги цими умовами договору.

При цьому як слідує з наданих розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування позивач нараховує саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.

Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих позивачем процентів за "користування кредитом" поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, їх стягнення.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року, яка становить 6150,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 3150,00 грн заборгованість по процентам.

Щодо твердження ОСОБА_1 з приводу порушення вимог ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», яка регулює розмір сукупної суми неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, то з огляду на предмет спору, а саме стягнення з позичальника тіла кредиту та процентів за «користування кредитом», суд не вбачає підстав порушення цих норм.

Щодо застосування строків позовної давності, про які зазначає відповідач, то слід зазначити, що відповідно до п.12 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України введено карантин, який надалі продовжувався та діяв до 24 год. 30 червня 2023 року.

Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, зупиняються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Тобто, враховуючи вище викладене, строки, визначені, у т.ч. ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та зупинені на строк дії воєнного стану, що і враховано під час звернення до суду.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 505,34 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, заявку на надання юридичної допомоги № 1369 від 07 лютого 2024 року, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13 лютого 2024 року та платіжну інструкцію № 413000008 від 09 лютого 2024 року.

За змістом договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного розрахунку для оплати. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає(п. 4.1, 4.2, 4,5 договору).

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №1369 від 07 лютого 2024 року сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованість з ОСОБА_1 , а саме надання усної консультації з вивчення документів (1 год. 2000,00 грн) витрачено 2 год. 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (1 год. - 3000,00 грн) витрачено 3 год. 9000,00 грн, загальна сума 13000,00 грн.

13 лютого 2024 року між сторонами договору підписано акт №2 про надання юридичної допомоги із змісту якого слідує, що сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству до заявки надання юридичної допомоги за наступним списком: надання усної консультації з вивчення документів (1 год. 2000,00 грн) витрачено 2 год. 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (1 год. - 3000,00 грн) витрачено 3 год. 9000,00 грн, загальна сума 13000,00 грн.

Позивачем надано платіжну інструкцію № 413000008 від 09 лютого 2024 року на підтвердження виконанням ним умов договору щодо оплати правових послуг наданих адвокатським об`єднанням.

Надаючи оцінку наданим доказам та враховуючи заяву відповідача, а також результат розгляду справи, суд зважає, що справа дійсно є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 11 грудня 2020 року в сумі 6150,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 3150,00 грн заборгованість по процентам.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 505,34 грн та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 30, офіс 306,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: