Дата документу 03.07.2024
Справа № 501/1084/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом представника ОСОБА_1

до

відповідача: Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

предмет та підстави позову: про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник ОСОБА_1 20.03.2024 звернувся до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, згідно якого просить суд визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальних органів України заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном 3 місяці з часу набрання рішенням законної сили.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який позивачці по справі залишив спадщину на підставі заповіту, посвідченого 03.04.2019 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. (зареєстровано в реєстрі за №559).

Позивач стверджує у позові, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Іллічівською міською радою Одеської області 14.07.1994.

Вказана квартира належала на праві спільної часткової власності сім`ї ОСОБА_1 , а саме: кожному по 1/3 частини (померлому батьку, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (матері позивачки), а також брату позивачки ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_5 29.11.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину вказаної квартири.

Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась жодним нотаріусом, оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем.

Представник позивача вказує, що строк для прийняття позивачем спадщини після смерті батька закінчився у 2022 році, у лютому вона прилетіла до України та одразу звернулась до приватного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав після смерті батька та нотаріусом рекомендовано вирішувати питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку.

Представник позивача зазначає в позові, що строк на прийняття спадщини пропущений позивачем є поважним, пов`язаний з початком воєнних дій на всій території України та перериванням строку на увесь час воєнних дій та того, що позивачка є громадянином іншої держави, постійно проживає в Ізраілі, що значно утруднює приїзд до України, враховуючи воєнні дії, тощо.

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились.

Представник позивача 21.05.2024 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач відзиву на позов не надав, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в межах заявлених вимог, з будь-яким рішенням буде згоден (а.с.29).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 20.03.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.22).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.03.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.23-24).

Позивач 14.05.2024 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд задовольнити вимоги у повному обсязі (а.с.38).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), який позивачці по справі залишив спадщину на підставі заповіту, посвідченого 03.04.2019 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. (зареєстровано в реєстрі за №559) (а.с.10-11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Іллічівською міською радою Одеської області 14.07.1994.

Вказана квартира належала на праві спільної часткової власності сім`ї ОСОБА_1 , а саме: кожному по 1/3 частини (померлому батьку, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (матері позивачки), а також брату позивачки ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_5 29.11.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину вказаної квартири (а.с.15-17).

Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась жодним нотаріусом, оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем, що підтверджується листом приватного нотаріуса Шевченко В.М. від 03.06.2024.

Строк для прийняття позивачем спадщини після смерті батька закінчився у 2022 році, у лютому 2024 року вона звернулась до приватного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав після смерті батька та нотаріусом рекомендовано вирішувати питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку, що підтверджується листом від 14.02.2024 (а.с.18).

ІV. Оцінка Суду.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу) ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦПК України.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

Таким чином, в практичній площині до загального 6-місячного строку від смерті спадкодавця на прийняття спадщини додається ще 4 місяці, і загалом строк прийняття спадщини в умовах воєнного стану в Україні становить 10 місяців.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі №676/47/21 зазначив, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правил а щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

У даній справі її матеріалами підтверджено, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а із заявою про прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріуса лише у лютому 2024 року, тобто більш ніж через шість місяців з часу відкриття спадщини. Доказів того, що позивач раніше звертався до нотаріуса і йому було надано відповідь про те, що реєстри не працюють, а строк для прийняття спадщини зупинено, матеріали справи не містять.

Представник позивача просить визначити ОСОБА_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Причиною пропуску строку для прийняття спадщини вказує те, що строк на прийняття спадщини пропущений позивачем є поважним, пов`язаний з початком воєнних дій на всій території України та перериванням строку на увесь час воєнних дій та того, що позивачка є громадянином іншої держави, постійно проживає в Ізраілі, що значно утруднює приїзд до України, враховуючи воєнні дії, тощо.

Наведені посилання позивача на існування труднощів пов`язаних з питанням прийняття спадщини після смерті батька не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Позивачем не доведено ту обставину, що запровадження в Україні воєнного стану перешкоджало їй у реалізації права на прийняття спадщини. Саме ж по собі моральне пригнічення і панічні настрої у період воєнного стану не вказують на поважність пропуску зазначеного строку. Доказів конкретних перешкод, пов`язаних із введенням в Україні воєнного стану, та яким саме чином і які обмеження заважали їй звернутися до нотаріуса, а також способу такого як-то особисто або засобами поштового зв`язку суду не надано, та не зазначено про таке.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1216-1218, 1222, 1223, 1268-1270, 1272, 1273-1275 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

У позові представника ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко