14.06.2024 Єдиний унікальний номер 205/7434/24
Провадження №4с/205/36/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2024 р. м.Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2001 року з ОСОБА_2 , на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення сином повноліття. На виконання вказаного судового рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-345 від 01.02.2001 року. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Швачко А.А. серії АЕ №934259 від 19.03.2004 року на все належне ОСОБА_2 майно було накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження. Виконавчий лист № 2-345 від 01.02. 2001 року був ОСОБА_2 виконаний у повному обсязі, а виконавче провадження з його виконання було закінчене на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21. 04.1999 року (який діяв на час виконання виконавчого листа № 2-629), тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, однак арешт знято не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , на яку і накладено арешт постановою ВДВС Ленінського РУЮ від 19.03.2004 року. Вона є спадкоємицею зазначеного майна. Згідно відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 24.05.2024 року №5938 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 містяться відомості про право спільної сумісної власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1999 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №6/648-99, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» та записаного в реєстрову книгу № 4261п за реєстровим № 324-205. Вона та їх сини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 спадщину прийняли, оскільки всі були зареєстровані на момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 і по теперішній час проживають в спірній квартирі. Будь-який спір про право відсутній. 30.05.2024 року вона., як сторона виконавчого провадження, звернулась з заявою до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з належного чоловіку нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження. Листом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 19745/18 від 31.05.2024 року їй було повідомлено, що виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа № 2-345 від 01.02.2001 року не знайдено, а виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищено. ОСОБА_2 повністю виконав рішення суду про стягнення з нього аліментів на її користь, однак арешт знято не було. Натомість, знаходження майна під арештом державного виконавця за відсутності відкритого виконавчого провадження не передбачено діючим законодавством. Окрім того, на сьогодні відсутня можливість відкриття виконавчого провадження у майбутньому, матеріали якого знищено. Таким чином, відмова у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження є незаконною. Вважає, що наявність протягом тривалого часу (20 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Просить визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової Катерини Миколаївни щодо не зняття арешту з майна та оголошення заборони на відчуження майна, належного ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкову Катерину Миколаївну зняти арешт з майна та оголошену заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Швачко А.А., серії АЕ №934259 від 19.03.2004 року, на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , померлому 13.07.2010 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-345, виданого 01.02.2001 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Скаржник ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд даної скарги без її участі, просила її задовольнити.

Начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова К.М. надала суду відзив, згідно якого вважає скаргу ОСОБА_1 незаконною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав, згідно листа Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Городецьку Г.В. було повідомлено, що відділ не має можливості ідентифікувати підстави накладання зазначеного нею арешту, у зв`язку з наступним: перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження (ДСВП), спецрозділу та архівних виконавчих проваджень, а також згідно наданої нею копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії №АЕ934259 від 19.03.2004 року, згідно якої в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-345 від 01.02.2001 р. виданого Ленінським райсудом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини та було накладено арешт на майно боржника не можливо виявити та однозначно ідентифікувати виконавче провадження. Виконавчі провадження, які було завершені по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Всі дії державного виконавця мають бути направлені виключно на виконання вимог виконавчого документу, в порядок та спосіб визначений Законом України «Про виконаве провадження». Додатково наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Таким чином, закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Отже, у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відсутні підставі для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 . Оскільки неможливо виявити та однозначно ідентифікувати виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт, а також підстави завершення цього виконавчого провадження. Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Півдеино-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніиро) наголошує, що боржник повинен був проявляти добросовісну процесуальну поведінку, цікавитися у розумні строки перебігом виконавчого провадження, отримувати кореспонденцію, яка надходить на його адресу, чого ним зроблено не було. Враховуючи вищевикладене, вважає, що скаржником пропущений строк для подання даної скарги, а можливі причини його пропуску не можуть вважатися поважними. Просить в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відмовити у повному обсязі. Всі витрати по справі покласти на скаржника ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Будинком Щастя Жовтневого району м.Дніпропетровська 29.07.1978 р., актовий запис №1511, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 29.07.1978 р. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 .

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2001 р. №2-345, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення сином повноліття.

На підставі вищевказаного рішення Ленінський районний суд м. Дніпропетровська 01.02.2001 р. видав виконавчий лист у справі № 2-345.

19.03.2004 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції Швачко А.А.., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа, а саме: на частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР станом на 31.12.2012 р. від 24.05.2024 р. №5938, свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1999 р., виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №6/648-99, зареєстрованим в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу №426п за реєстровим номером 324-205, квартира АДРЕСА_1 .Дніпріналежить на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Постановою ВДВС Ленінського РУЮ від 19.03.2004 р. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на частини квартири АДРЕСА_1 , заборонивши здійснювати відчуження.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, 15.07.2010 р., актовий запис №4936, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 55 років.

Згідно довідки №3739 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.05.2024 р., відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвольних процедур Дніпровської міської ради, до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 входять: ОСОБА_1 з 23.05.1995 р. дружина, ОСОБА_3 з 15.12.2007 р. з 15.12.2007 р. - син, ОСОБА_4 з 15.12.1998 р. син, ОСОБА_2 з 23.05.1995 р. знято з реєстрації 08.07.2008 р., помер ІНФОРМАЦІЯ_2 уповноважений власник.

Згідно відповіді начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К. від 31.05.2024 р. №19745/18, відділ не має можливості ідентифікувати підстави накладання арешту на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з наступним: перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження (ДСВП), спецрозділу та архівних виконавчих проваджень, а також згідно наданої ОСОБА_1 копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії №АЕ934259 від 19.03.2004 року, згідно якої в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-345 від 01.02.2001 р. виданого Ленінським райсудом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини та було накладено арешт на майно боржника не можливо виявити та однозначно ідентифікувати виконавче провадження. Виконавчі провадження, які було завершені по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Додатковою перевіркою АС ВП не знайдені виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 2-345 від 01.02.2001 р. виданого Ленінським райсудом м. Дніпропетровська, на підставі якого внесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», редакція що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К. не надала суду доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на день розгляду скарги не має боргових зобов`язань перед стягувачем, відносно нього відсутні відкриті виконавчі провадження, за даними органу ДВС виконавче провадження відносно ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа №2-345 від 30.01.2001. р., виданого 01.02.2001 р. Ленінським районним судом м.Дніпропетровська не можливо виявити та однозначно ідентифікувати, крім того виконавчі провадження, які було завершені по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені, проте інформаційна довідка КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 24.05.2024 р. №5938, свідчить про існування обтяжень на частину нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 , у вигляді арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

До того ж, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також наголошується на безумовному праві фізичних та юридичних осіб мирно володіти своїм майном.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року, у справі № 6- 709цс16, згідно з положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Згідно статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», редакція що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», редакція що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державним реєстратором, яким у відповідності до п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є також і державний виконавець.

Отже, відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що арешт майна ОСОБА_2 , накладений відділом державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції, існує неправомірно, спадкоємці не можуть реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить померлому ОСОБА_2 на праві власності.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (20 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Крім того, суд не може погодитись з заявою начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К. про те, що ОСОБА_1 було пропущено строк звернення до суду.

Як встановлено судом, 31.05.2024 року за підписом начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К., ОСОБА_1 було отримано письмова відмова у знятті арешту з майна ОСОБА_2 , накладеного в рамках виконавчого листа №2-345 від 30.01.2001 р. та саме з цієї дати право заявниці було порушено, що і дало їй підстави звернутися до суду зі скаргою в строки, встановлені п.а ч.1 ст. 449 ЦПК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що скарга є законною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки орган ДВС в особі начальника ОСОБА_7 не вчинив жодних дій щодо скасування вчиненого запису про припинення обтяження, а тому така бездіяльність є незаконною та суд вважає необхідним зобов`язати поновити право ОСОБА_8 шляхом скасування арешту, накладеного на майно в рамках виконавчого листа №2-345 від 30.01.2001 р.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової Катерини Миколаївни щодо не зняття арешту з майна та оголошення заборони на відчуження майна, належного ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкову Катерину Миколаївну зняти арешт з майна та оголошену заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Швачко А.А., серії АЕ №934259 від 19.03.2004 року, на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , померлому 13.07.2010 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-345, виданого 01.02.2001 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Курбанова