Справа №: 398/5451/24
провадження №: 2/398/2974/24
"23" грудня 2024 р. м.Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Петренко С.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Макеєнко П.О.,
прокурора Натеси М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави, в особі Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок злочину,
Керівник Олександрійської окружної прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , до бюджету Олександрійської міської територіальної громади (рахунок НОМЕР_1 в ГУ ДКСУ у Кіровоградській області) витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 15 506,70 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин: 31 січня 2024 року близько 01 години 00 хвилини, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_1 , перебував у домоволодінні по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 та господарем домоволодіння ОСОБА_3 , вживали алкогольні напої. Близько 03 години 00 хвилин 31.01.2024 року, перебуваючи в приміщенні кухні, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, який переріс в бійку, у ході якого ОСОБА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, наніс кулаком правої руки ОСОБА_2 удар у праву область його голови (очниці), після чого останній взяв до рук дерев`яну палицю та наблизився до ОСОБА_1 , у якого виник раптовий злочинний протиправний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Реалізуючи свій злочинний протиправний умисел, ОСОБА_1 , обравши знаряддям спричинення тілесного ушкодження кухонний ніж, що має ознаки колючо-ріжучого предмету, взяв зі столу ніж та тримаючи його у правій руці, діючи умисно, бажаючи настання наслідків та маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , стоячи до нього спереду та діючи умисно з прямим умислом наніс ножем удар в область грудної клітини справа та в область правого стегна. Потерпілий захищаючись намагався зупинити ніж, тим самим отримав рану 3-4 пальця правої кисті. Після того, ОСОБА_2 попрямував за двір домоволодіння, де самостійно викликав собі швидку медичну допомогу, яка доправила його до лікарні, де було наданому останньому медичну допомогу. ОСОБА_1 разом з господарем домоволодіння ОСОБА_3 залишись в приміщенні будинку.
Згідно з висновком експерта №1 від 06.03.2024 року ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тілесні ушкодження у вигляді: гематоми правої очниці, дане тілесне ушкодження класифікується як тілесне ушкодження легкого ступеню ; рана правого стегна, 3-4 пальців правої кисті, дане тілесне ушкодження утворилося від дії предмету з ознаками гостри, класифікується як тілесне ушкодження легкого ступеню; проникаючого поранення грудної клітини справа, дане тілесне ушкодження утворилося від дії предмету з ознаками колючо-ріжучого, класифікується як тілесне ушкодження тяжкого ступеню, які є небезпечні в момент заподіяння.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_2 в період 31.01.2024 року по 08.02.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КП «ЦМЛ м. Олександрії» Олександрійської міської ради(далі за текстом - лікарня) та на її лікування закладом витрачено кошти в сумі 15 506,70 грн. При цьому, відповідач кошти лікарні на лікування потерпілого в добровільному порядку не відшкодував.
Прокурор в судовому засідання просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду повідомив, відзиву на позов не подав.
Представник Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, який повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді.
Частиною 7 цієї ж статті визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду №903/129/18 від 15.10.2019 зазначено, що сам факт не звернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Крім зазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновків за якими: Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 77).
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п.80).
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Відповідно до п.п. ґ, д п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міських територіальних громад, належать видатки на охорону здоров`я, а саме: оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, місцеві програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення.
Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» складовою частиною державної політики охорони здоров`я в Україні є політика охорони здоров`я в Автономній Республіці Крим, місцеві і регіональні комплексні та цільові програми, що формуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та відображають специфічні потреби охорони здоров`я населення, яке проживає на відповідних територіях.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 14 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» фінансування охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.
Таким чином, спірні правовідносини пов`язанні зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити відповідні кошти. У цих правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду ухвалив постанову від 18.03.2020 у справі № 464/2511/19 за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, і прийшов до висновку про підставність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування про стягнення коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину.
Враховуючи вищезазначене, підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому.
Відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють їх від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону).
Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Олександрійська міська рада Кіровоградської області.
Листом № 55-4999ВИХ-24 від 15.08.2024 року Керівником Олександрійської окружної прокуратури повідомлено Олександрійську міську раду Кіровоградської області, щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду.
Листом № 55-5128ВИХ-24 від 21.08.2024року Керівником Олександрійської окружної прокуратури повідомлено Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської радищодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду.
Згідно з відповіддю Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради №1980 від 28.08.2024 року, директор підприємства просить в порядку ч. 3 ст. 128 КПК України та згідно ч. 3 ст. 28 ЗУ «Про Прокуратуру» , здійснити представництво в суді законних інтересів держави, шляхом подання позову про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 та відшкодування завданих збитків державі у розмірі 15 506,70гривень, понесених КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради.
Листом від 11.09.2024 року Керівником Олександрійської окружної прокуратури повідомлено Олександрійську міську раду Кіровоградської області про підготовку позову в інтересах держави та подання його в порядку цивільного судочинства до Олександрійського міськрайонного суду.
Таким чином, уповноваженим органом у розумний строк не вжито дій щодо самостійного подання до суду відповідного позову, спрямованого на захист інтересів держави.
З огляду на викладене, Олександрійська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок злочину.
Правовідносини у даній цивільній справі врегульовано статтею 1206 ЦК України, яка закріплює обов`язок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Суд встановив, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2024 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. В силу ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно з довідкою-розрахунком Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради потерпілий від злочину ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 31.01.2024 року по 08.02.2024 року. Загальна вартість лікування складає 15 506,70 гривень.
За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1191 Цивільного кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Згідно з вимогами п.п. 3 4 вказаного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між діями відповідача, який спричинив тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні в момент заподіяння, потерпілому, та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, тому позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача витрати, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 15 506,70 гривень.
На підставіст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 3028, 00 гривень.
На підставі статей 1166, 1191, 1206 ЦК України, керуючись статтями12,56,81,141,259,263,264,265ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок злочину задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Олександрійської міської територіальної громади (рахунок НОМЕР_1 в ГУ ДКСУ у Кіровоградській області) витрати, понесені на лікування потерпілого від злочину в розмірі 15 506,70 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шість гривень 70 копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), на користь держави судовий збір у сумі 3028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 27.12.2024 року.
Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО