ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7259/23Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я.
Провадження № 22-ц/817/36/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

та представника позивача ОСОБА_1

адвоката Снітинського Б.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7259/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Снітинський Богдан Євгенович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого виготовлено 04 серпня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01 лютого 2008 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Березій З. А. та зареєстрований в реєстрі за номером 893, за яким все належне спадкодавцю майно вона заповіла позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 2,32 га, розташовану на території Мишковицької сільської ради, яка на даний час входить до складу Великоберезовицької ОТГ. Оскільки матір на момент смерті проживала за межами України на території Італії, свідоцтво про смерть було видане відповідним органом Італії, здійснено апостиль та засвідчено приватним нотаріусом Фіголь Н. Б.

Після смерті матері, позивач тривалий час проживала за кордоном, а починаючи із 2020 року, у зв`язку із обмеженнями, встановленими через пандемію коронавірусу, а пізніше у зв`язку із введеним воєнним станом із 24 лютого 2022 року, вона не мала можливості приїхати на територію України та вчинити дії щодо прийняття спадщини. Тільки нещодавно позивач дізналася про те, що у власності матері перебуває вищевказана земельна ділянка, яка відповідно до заповіту є спадковим майном належним ОСОБА_1 як єдиній спадкоємиці.

Маючи намір прийняти спадщину, позивач прибула до України в місто Тернопіль та звернулася до приватного нотаріуса. Проте у прийнятті заяви їй було відмовлено, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому, було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом.

Позивач вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, зокрема.

Від народження вона проживає у місті Тернополі. Це підтверджується свідоцтвом про народження та відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті.

З 2017 року стан здоров`я позивача різко погіршився, що вимагало періодичного обстеження і лікування. Це підтверджується випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 23 серпня 2017 року. Внаслідок цього, їй було рекомендовано спостереження у дільничного невропатолога.

Матір останній рік перед її смертю та на момент смерті проживала в Італії, зокрема, довідка про смерть видана мерією міста Нола (Італія) 18 січня 2021 року, було здійснено апостиль, та засвідчено приватним нотаріусом Фіголь Н.Б.

Після отримання звістки про смерть матері, позивач перебувала у стані шоку та стресу, а тому абсолютно не було можливості здійснювати оцінку ситуації щодо наявного у матері нерухомого майна, а саме земельної ділянки, про існування якої ОСОБА_1 уже дізналася в 2022 році, знайшовши серед документів державний акт на землю, а саме на земельну ділянку площею 2,32 га, розташовану на території Мишковицької сільської ради. Матір за життя нічого про дану свою власність позивачу не розповідала. Після смерті матері, позивач неодноразово зверталася до лікарів та проходила лікування, що підтверджується випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 24 листопада 2021 року, випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 07 березня 2018 року, випискою з медичної картки хворого денного стаціонару від 29 листопада 2019 року.

З наведеного випливає, що встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин.

Як слідує із заповіту, жодним іншим спадкоємцям, крім позивача, ОСОБА_2 нічого не заповідала. Крім того, відповідно до усних пояснень приватного нотаріуса, жодних заяв про прийняття спадщини за вказаним спадкодавцем подано не було.

Відтак, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , на три місяці, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Снітинський Б.Є. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року у справі № 607/7259/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та протиправним, оскільки прийняте із порушення норм процесуального права.

Представник заявника вказує, що позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. За час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в державну нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а тому суд дійшов невірного висновку щодо відмови в позові. Крім цього, відповідачем визнаний позов, що є самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Снітинський Б.Є. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження, виданого 07 червня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області.

01 лютого 2008 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. та зареєстрований у реєстрі за № 893, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1 .

Реєстратором відділу РАЦС Каллуччі Манліо у м. Нола, провінція Неаполь, Італія 18 січня 2021 року видано свідоцтво № 7739 про смерть ОСОБА_4 , яка померла в м. Нола ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цивільний стан: була одружена з ОСОБА_5 , про що свідчить акт № 181 частина 1 серія за 2017 рік. Свідоцтво перекладено та справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.О.

Згідно виписки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 578 з медичної карти хворого денного стаціонару, ОСОБА_1 перебувала у лікарні з 09 серпня 2017 року до 23 серпня 2017 року із діагнозом: вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астеноневротичним синдромом.

Як вбачається із виписки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 181 з медичної карти хворого денного стаціонару, ОСОБА_1 перебувала у лікарні з 28 лютого 2018 року до 07 березня 2018 року із діагнозом: вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астеноневротичним синдромом. Гіпохромна анемія легкого ст. невиясненої етіології.

Згідно виписки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 844 з медичної карти хворого денного стаціонару, ОСОБА_1 перебувала у лікарні з 22 листопада 2019 року до 29 листопада 2019 року із діагнозом: вегетативна дисфункція за гіпертонічним типом з вестибулярним синдромом та вираженим астеноневротичним синдромом.

Також з 17 листопада 2021 року до 24 листопада 2021 року ОСОБА_1 перебувала у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні із діагнозом: вегетативна дисфункція поліфакторіального ґенезу з пефалгіями та вираженим астеноневротичним синдромом, що вбачається із витягу № 14058 з медичної карти стадіонного хворого.

Із наданої суду копії медичної довідки, виданої 23 серпня 2017 року, неможливо встановити її зміст. Також позивачкою надано суду відповідь товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» № 9741 від 16 січня 2023 року, у якій викладено перелік скасованих рейсів з Італії до України із датами відправлення 02 червня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 05 березня 2021 року, 08 серпня 2021 року, 07 січня 2021 року, 03 та 17 квітня 2021 року, 22 та 29 травня 2021 року та 27 березня 2022 року.

Згідно довідки, виданої 18 серпня 2022 року ПП «ВікторіяМ», ОСОБА_1 не зареєстрована, однак є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_6 (бабуся), ОСОБА_2 (мати).

21 лютого 2002 року ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 видано державний акт серії РІ № 652058 на земельну ділянку площею 2,32 га на території Мишковицької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю за № 407.

20 червня 2023 року Тернопільська районна державна нотаріальна контора на усне звернення ОСОБА_1 надала відповідь № 495/0214, якою роз`яснила, що згідно відомостей зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_4 спадкова справа станом на 20 червня 2023 року не заводилась. Також роз`яснила положення ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними істотними труднощами, які б були підставою пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також позов заявлений до неналежного відповідача, оскільки судом встановлено, що станом на день смерті ОСОБА_2 , її спадкоємцями, крім доньки ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею за заповітом, могли бути чоловік ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 , яка в силу віку має право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту. Доказів того, що вказані особи зверталися до нотаріуса із заявами про відмову від спадщини суду не було надано, а тому належними відповідачами у даному спорі мають бути вказані особи.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом ст.ст.1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тому, в порядку позовного провадження суд може розглянути вимоги про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які пов`язані з тривалим відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування на службі в Збройних Силах України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764 св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22), від 29 червня 2023 року у справі № 733/1500/21 (провадження № 61-10982св22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно врахував те, що позивач ОСОБА_1 мала можливість звернутися в нотаріальну контору в шестимісячний термін, передбачений законодавством України із заявою для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки з наданих суду медичних виписок вбачається, що за період шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні лише з 28 лютого 2018 року до 07 березня 2018 року, тобто 8 днів.

Наведені обставини (нетривале перебування позивачки на стаціонарному лікуванні) не є в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення ОСОБА_1 до нотаріуса, як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання із заявою про прийняття спадщини.

Крім цього, законодавством України встановлений механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України».

Перебування позивачки закордоном та відсутність об`єктивної можливості приїхати до України не доведене жодним чином. Відповідь товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» № 9741 від 16 січня 2023 року містить інформацію про скасовані рейси з Італії до України із датами відправлення, починаючи із 02 червня 2020 року, тоді як шестимісячний строк для подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини сплив 22 травня 2018 року.

Отже, на підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у ОСОБА_1 не було об`єктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Крім того, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судом роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При цьому, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що станом на день смерті ОСОБА_2 , її спадкоємцями, крім дочки ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею за заповітом, могли бути чоловік ОСОБА_5 (а.с. 21) та мати ОСОБА_6 (а.с. 13), яка в силу свого віку має право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту, а тому належними відповідачами у даній справі мають бути вказані особи.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідач це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17, від 11 липня 2023 року у справі № 129/1337/20 та інші).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не заявляв клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача.

Тому визнання позову неналежним відповідачем не тягне наслідків, передбачених ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки лише у разі визнання належним відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Колегія суддів дійшла до висновку, що відсутні підстави для його скасування, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2023 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 січня 2024 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: О. З. Костів

М.В. Хома