Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Годлюк А.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15.11.2023р. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 9677,96 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 10.11.2011р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, однак сторони спільно проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31.03.2015р. встановлено порядок користування вищезазначеною квартирою.

ОСОБА_1 вказує, що з кінця травня 2023р. ОСОБА_2 відносно нього систематично проявляє фізичне та психологічне домашнє насильство. Також, позивач неодноразово звертався із заявою про вчинення домашнього насильства з боку відповідача до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. Внаслідок таких дій з боку відповідача у ОСОБА_1 загострилася хронічна хвороба через яку потрапив на лікування до стаціонару. Крім того, відповідач не дає можливості користуватися кухнею та холодильником, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушений харчуватись в громадських місцях.

Щодо стягнення моральної шкоди позивач вказує, що така полягає у неодноразовому зверненні до державних органів із заявами про вчинення психологічного та фізичного насильства, участь в судових засіданнях та доказуванні своєї правоти при розгляді складених відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення, постійному приниженні, переживаннях та душевних стражданнях у зв`язку з відкритим ігноруванням прав людини. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просить вимоги позовної заяви задовольнити.

У відзиві, який надійшов на адресу суду 28.03.2024р., ОСОБА_2 вказує, що копії заяв до соціальної служби та виписки з медичної карти хворого не підтверджують її відношення до вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насилля. Твердження позивача відносно того, що він витрачає на харчування кошти, є необґрунтованими, оскільки відповідачка не має до цього відношення. На думку ОСОБА_2 доводи позивача є надуманими та не підтверджуються матеріалами справи.

В судовому засіданні позивач повідомив, що з 19.12.1991р. проживає з відповідачем у спільній квартирі. В 2021р. ОСОБА_1 захворів, а відповідач з травня місяця звинувачує останнього у вчиненні насильства над нею та донькою. Позивач стверджує, що 07.10.2023р. отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходив експертизу та судмедекспертизу. Звертався із заявою до правоохоронних органів, однак адмінпротокол склали на нього. Повідомив, що за комунальні послуги сплачує лише за свою частку згідно лічильника.

Представник відповідача адвокат Мозговий В.В. вказав, що до витрат позивача на ліки ОСОБА_2 відношення не має, догляд за останнім не здійснює, опіку не оформляла. Крім того, в поліцію не зверталась, будь-які адміністративні матеріали не складала.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала думку представника.

Заслухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2011р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , по 1/3 ід.ч. кожен, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1994 р. № 11990.

Відповідно довідки ТОВ «Керуюча компанія Коменерго-Житомир» від 16.07.2014р. № 1253 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31.03.2015р. у справі № 296/7821/14-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування майном задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_2 для проживання жилу кімнату № 6 площею 13,5 кв.м з балконом площею 2,6 кв.м; ОСОБА_4 для проживання жилу кімнату № 7 площею 10,9 кв.м; ОСОБА_1 для проживання жилу кімнату № 5 площею 8,5 кв.м. Кухню площею 5,1 кв.м, ванну площею 2,0 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м та коридор площею 7,4 кв.м залишити у спільному користуванні сторін. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити жилу кімнату № 7 площею 10,9 кв.м і переселитися для проживання у жилу кімнату № 5 площею 8,5 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 25.08.2021р. ОСОБА_1 безтерміново є інвалідом першої Б групи з 20.08.2021р. (а.с. 5).

Вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до директора Житомирського міського центру соціальної служби міської ради та Житомирського ВП ГУНП України в Житомирській області із заявами про вчинення ОСОБА_2 відносно нього фізичного та психологічного домашнього насильства (а.с. 15, 16, 17).

З показів свідка ОСОБА_5 , яка є донькою сторін по справі, вбчається, що з ОСОБА_1 (батьком) вона не спілкується та має неприязні стосунки. З ОСОБА_2 (мамою) відносини гарні. ОСОБА_5 повідомила, що не спілкується з позивачем через переслідування з його боку. Вказала, що ОСОБА_1 вчиняв щодо неї фізичне насильство. Також викликала поліцію та писала заяви відносно позивача. Перешкод щодо користування холодильником та кухні ніхто не вчиняє. Відносно оплати комунальних послуг вказала, що за такі кожен платить окремо за свою частку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, вину особи.

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки нанесену йому матеріальну шкоду в розмірі 9677,96 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказав, що внаслідок психічного та фізичного насильства з боку відповідачки у нього загострилась хронічна хвороба і він потрапив на лікування до стаціонару та вимушений був купувати ліки на загальну суму 7452,47 грн.

Окрім того, зі слів позивача, відповідачем було застосоване фізичне насильство (побиття), у зв`язку із чим останній потрапив до лікарні.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що загострення хронічної хвороби позивача відбулось саме через неправомірні дії ОСОБА_2 , суду не надано, як не надано доказів про те, що ОСОБА_2 вчинила неправомірні дії (фізичне насильство) щодо позивача.

Так в матеріалах справи відсутні рішення компетентних органів про притягнення відповідача до адміністративної або кримінальної відповідальності за фактом вчинення фізичного насильства щодо позивача.

Виписка № 8670 від 07.10.2023р. із медичної картки в графі "короткий анамнез..." якої міститься запис про наступне: «побут в дома по цій адресі побили родичі 07.10.2023р. 16:00» та виписка № 3997 від 03.06.2023р. із медичної картки в графі "короткий анамнез..." якої міститься запис про наступне: «побили колишня дружина та донька 0.06.2023", не є достатніми доказами, що відповідач вчиняла фізичне насилля щодо позивача (а.с. 12, 14).

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_2 перешкоджає в користуванні кухнею та холодильником, у зв`язку з чим він вимушений харчуватися в громадських закладах, витрачаючи на це в середньому 85,00 грн. на день.

Проте, надані позивачем чеки на загальну суму 451,85 грн. не є достатніми доказами на підтвердження того, що саме через дії відповідачки ОСОБА_1 змушений харчуватися в закладах громадського харчування.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в жовтні 2023р. він сплатив 100% вартості комунальних послуг, суд до уваги не приймає, оскільки в судовому засіданні позивач повідомив, що сплачує вартість комунальних послуг згідно виділеної йому частки за окремим лічильником.

Окрім того, надані відповідачем квитанції на оплату комунальних послуг свідчать про те, що остання на своє ім`я оформила окремі особові рахунки та їх оплачує (а.с. 46-49).

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що йому було завдано матеріальної шкоди саме через неправомірні дії відповідачки.

Щодо доводів позивача відносно стягнення моральної шкоди суд зазначає доступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті12 та статті 81 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., оскільки він був змушений неодноразового звертатись до державних органів із заявами про вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства, брати участь в судових засіданнях та доказувати свою правоту при розгляді складених відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Приписами ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На переконання суду, позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, не надано доказів на підтвердження такої шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В. П. Маслак