26.12.24
Справа №2034/4673/2012
Провадження №6/635/140/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.

секретар судового засідання Старишко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець у Харківській області Бабенко Дмитро Анатолійович, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі №2034/4673/2012,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в інтересах якого на підставі довіреності діє представник Гарбар Н.С., звернулося до суду із заявою, якою просить суд поновити строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2655464,73 гривень, витрат зі сплати судового збору у розмірі 1700 гривень, ІТЗ судового процесу у розмірі 120 гривень, виданих на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області у справі №2034/4673/2012.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості у розмірі 2655464,73 гривні, суму судового збору у розмірі 1700,00 гривень та суму оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 гривень.

На виконання даного судового рішення, Харківським районним судом Харківської області було видано виконавчі листи від 08 листопада 2017 року.

ТОВ «ОТП Факторинг України» пред`явило вищевказані виконавчі документи до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А., у зв`язку з чим останнім було відкрито виконавчі провадження №58914399 та №58912400, однак на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2019 року, такі постанови були скасовані.

Підставою для скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень став пропуск ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки такий строк розраховувався стягувачем з «23 вересня 2017 року», як дати набрання рішенням суду законної сили, який було визнано Харківським апеляційним судом у постанові від 03 квітня 2019 року, помилковим.

Зважаючи на те, що на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року у цивільній справі №2034/4673/2012 замінено стягувача з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заявник на даний час не має можливості пред`явити вищевказані виконавчі документи до виконання, оскільки первісний стягувач пред`являв їх до виконання посилаючись на невірну дату набрання рішення суду першої інстанції законної сили, у зв`язку з чим пропустив такий строк з незалежних від нього причин, а враховуючи той факт, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав стягувача вже після виправлення описки у зазначених виконавчих документах, зазначає, що пропустив строк на їх пред`явлення до виконання з незалежних від нього поважних причин.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року справу передано до Харківського районного суду Харківської області за територіальною підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2023 року, справу передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 січня 2024 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

14 лютого 2024 року представником боржника, адвокатом Саніним А.О., було подано заперечення на заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

В аргументування даного заперечення зазначив, що зважаючи на те, що Харківським апеляційним судом було виправлено дату набрання законної сили рішення суду першої інстанції на «25 березня 2013 року», строк пред`явлення даних виконавчих документів, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції 1999 року, сплинув ще 25 березня 2014 року, а тому підстав для задоволення даної заяви немає. Окрім цього представником боржника було зазначено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2019 року постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 16 квітня 2019 року про відкриття виконавчих проваджень з виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2013 року за виконавчими листами по справі №2034/4673/2012 від 08 листопада 2017 року, скасовані на тій же підставі, а саме у зв`язку з пропуском первісним стягувачам строків для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Представник заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Заєць О.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, доводи викладені в заяві підтримав в повному обсязі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності нез`явившихся сторін.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши заяву про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 березня 2013 року Харківським районним судом Харківської області ухвалено рішення по справі №2034/4673/2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за договором про надання кредитної лінії №CrL-SME 702/296/2008 у розмірі 2655464 гривні 73 копійки, суму судового збору у розмірі 1700 гривень 00 копійок та суму оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України.

Так, згідно з ч.ч.1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У ч.ч. 1, 3 ст.431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2017 року Харківський районний суд Харківської області видав первісному стягувачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна»:

- виконавчий лист від 08 листопада 2017 року №2034/4673/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за договором про надання кредитної лінії №CrL-SME 702/296/2008 у розмірі 2655464 гривні 73 копійок;

- виконавчий лист від 08 листопада 2017 року №2034/4673/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму судового збору у розмірі 1700 гривень 00 копійок та суму оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень 00 копійок.

У вищевказаних виконавчих листах була зазначена дата набрання законної сили рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2013 року по справі №2034/4673/2012 «23 вересня 2017 року».

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року по справі №2034/4673/2012 суд ухвалив виправити помилки у виконавчих листах, виданих 08.11.2017 року Харківським районним судом Харківської області, вказавши правильну дату набрання законної сили рішення Харківського районного суду Харківської області від 14.03.2013 року «25 березня 2013 року» замість невірного «23 вересня 2017 року».

16 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. на підставі виконавчих листів від 08 листопада 2017 року були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №58914399 та №58912400.

У зв`язку із вищевикладеним 08 травня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2019 року постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 16 квітня 2019 року про відкриття виконавчих проваджень з виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2013 року за виконавчими листами №2034/4673/2012 від 08 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості у розмірі 2655464,73 гривень; суми судового збору в розмірі 1700,00 гривень та суми витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 гривень скасовано на підставі того, що виконавчі документи були пред`явлені до виконання стягувачем поза межами встановлених ЗУ «Про виконавче провадження» строків.

31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №CRL-SME702/296/2008 від 25 липня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

04 грудня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., реєстр №3340, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право іпотекодержателя відносно ОСОБА_1

24 вересня 2020 року Харківським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Статті 22, 23 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, яка діяла на момент даних правовідносин передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження».

У розділі XIII Прикінцевих та перехідних положень згаданого закону, а саме п.п.5, 6 передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Так, ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції 2016 року, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч.6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин.

Суд при вирішенні, відповідно до ст.433 ЦПК України, питання про поновлення строку повинен з`ясувати причини пропуску строку звернення виконавчого документа до виконання, та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Як на поважність причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» посилається на те, що Харківським районним судом Харківської області у виданих ним виконавчих документах по справі №2034/4673/2012 від 08 листопада 2017 року було невірно зазначено дату набрання законної сили рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим первісний стягувач звертався до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. із заявою про відкриття виконавчих проваджень з пропуском законодавчо встановленого строку для пред`явлення таких документів до виконання, оскільки розраховував такий строк саме з дати набрання законної сили рішення суду зазначеної у виконавчому листі, а враховуючи, що заміна стягувача на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відбулася після винесення Харківським апеляційним судом постанови від 03 квітня 2019 року та виправлення помилки у виконавчих листах виданих 08 листопада 2017 року Харківським районним судом Харківської області по справі №2034/4673/2012, а тому вважає, що пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання стався не з його вини, та пов`язаний виключно із процесуальною необхідністю заміни стягувача та в подальшому реалізацією процесуальних повноважень стягувача, оскільки останній набув прав стягувача тільки після винесення Харківським районним судом Харківської області ухвали від 24 вересня 2020 року.

Однак, суд обґрунтовано визнає вказані заявником обставини для поновлення строку неповажними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, незалежними від стягувача обставинами, які б перешкоджали реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа у визначений законом строк, оскільки рішення Харківського районного суду Харківської області Пілюгіною О.М. від 14 березня 2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за договором про надання кредитної лінії №CrL-SME 702/296/2008 у розмірі 2655464 гривні 73 копійки, суму судового збору у розмірі 1700 гривень 00 копійок та суму оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень 00 копійок, набрало законної сили 25 березня 2013 року та відповідно в цей час діяв ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, згідно якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом, а тому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив до 25 березня 2014 року включно.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції 1999 року, строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу, зазначені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», не можуть бути прийняті судом як поважні, оскільки зазначені представником обставини стались вже після спливу строку пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Отже, за приписами ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на момент набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду сплив після 25 березня 2014 року.

Відповідно до ч.5 ст.15 чинної редакції ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під час продажу ТОВ «ОТП Факторинг України» права вимоги новому кредитору банк вже втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, а за умовами договору про відступлення прав вимоги до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг України» право пред`явлення виконавчих листів до виконання у встановлені законом строки, а саме до 25 березня 2014 року, передав правонаступнику ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Отже, заявник, замінивши у справі первісного стягувача ТОВ «ОТП Факторинг України», прийняв на себе свідомий ризик настання наслідків вчинення чи не вчинення дій по вказаній справі первісним стягувачем до його заміни правонаступником.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст.15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець визначив, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

Суд враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В даному випадку, первісним кредитором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було вжито всіх заходів для вчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання, внаслідок чого допущено значний пропуск строку пред`явлення його до виконання.

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №2-12537/10 містяться наступні правові висновки:

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у її задоволенні, оскільки заявником не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суд не має права поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку».

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 31 січня 2019 року у справі №490/9519/15-ц суд апеляційної інстанції врахував положення наведених норм законів, перевірив доводи заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, надав оцінку обставинам, на які посилалося ПАТ «Укрсоцбанк» як на причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та встановивши, що такі причини є неповажними, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі №166/1472/18 від 23 жовтня 2019 року, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі №2-461/09 від 02 червня 2020 року, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Разом з тим, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які могли б встановити поважність причини пропущення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та не наведено обґрунтованих аргументів тих обставин, що унеможливлюють вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Так, рішенням від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п. 197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ДжоржЕстіма проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998*II, п. 35, та "Сіка проти Словакії" (Sica v. Slovakia), №2132/02, п. п. 24-27, 13 червня 2006 року).

В той же час, практика Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див.рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Європейський суд неодноразово зазначав в свої рішеннях, що якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Розглянувши матеріали справи, даючи оцінку поважності причин пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів, враховуючи той факт, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладаючи договір про відступлення прав вимоги з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав можливість переконатися у своєчасному звернені первісного стягувача до суду за отриманням виконавчого листа та його подальшим пред`явленням у встановлені законом строки до виконання, відсутністю будь-яких доказів на підтвердження поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №2034/4673/2012 необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки поновлення строку зі спливом значного періоду часу в даному випадку буде порушувати принцип правової визначеності та баланс інтересів стягувача і боржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 22, 23 ЗУ «Про виконавче провадження» у відповідних редакціях, ст.ст.260-261, 263, 433 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець у Харківській області Бабенко Дмитро Анатолійович, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі №2034/4673/2012 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя І.В. Березовська