Номер провадження 2/243/793/2024
Номер справи 243/1992/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» квітня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2000 року, який було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2024 року № 243/7302/23. У період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано за спільні кошти легкові автомобілі Subaru Forester 2003 року випуску та Subaru Forester 2008 року випуску, які були зареєстровані на ім`я відповідача. Також в період шлюбу за особисті кошти позивача було придбано Ford Fiesta 2008 року випуску, який також зареєстрований на ім`я відповідача. На даний час, після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач користується легковим автомобілем Subaru Forester 2003 року випуску, а двома іншими користується позивач, однак не має можливості розпоряджатися зазначеними автомобілями, так як вони зареєстровані на ім`я відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати право власності на автомобіль Subaru Forester 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 за відповідачем, а на Subaru Forester 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 та Ford Fiesta 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 за собою.

Позивач, ОСОБА_3 , до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач, ОСОБА_4 , та представник відповідача, адвокат Музикант В.С., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АН №1040811 від 28 березня 2024 року, повідомлялися про розгляд справи в суді, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив, в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначили, що позов визнають в повному обсязі та не заперечують проти його задоволення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05 серпня 2000 року, який було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2024 року № 243/7302/23.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя ( тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя), визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу сторони придбали легковий автомобіль SUBARU FORESTER, номер шасі (кузова, рами) (Е.1), VIN: НОМЕР_4 , сірого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , легковий автомобіль марки FORD FIESTA, номер шасі (кузова, рами), VIN: НОМЕР_6 , зеленого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 . Також, сторонами в період шлюбу придбаний легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, VIN: НОМЕР_8 , чорного кольору, 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 .

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

В судовому засіданні встановлено, що майно було придбано сторонами в період їхнього шлюбу, факт придбання автомобіля FORD FIESTA, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 , за особисті кошти позивача, позивачем не доведено, проте сторонами досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, відповідач до судового засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, тому суд приходить до висновку, що слід провести розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на автомобіль FORD FIESTA, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 , та на автомобіль SUBARU FORESTER, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , та визнавши за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 .

У відповідності до ст. 365 ЦК України „Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3)спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї".

На підставі викладеного суд вважає, що є підстави для припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобіль FORD FIESTA, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 , автомобіль SUBARU FORESTER, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , та автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За положеннями ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем документально підтверджено фіскальним чеком сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 3 000 грн., який з урахуванням задоволених позовних вимог та визнання позову відповідачем, має бути відшкодований позивачеві за рахунок відповідача у сумі 1 500 грн. Окрім того, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України наявні підстави для повернення позивачеві судового збору у сумі 1 500 грн. з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.355, 356, 357, 365 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 3, 24, 56, 60, 61, 63, 66-70, 71, 110, 112, 113, 160 Сімейного Кодексу України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, VIN: НОМЕР_8 , чорного кольору, 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 ; легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, номер шасі (кузова, рами) (Е.1), VIN: НОМЕР_4 , сірого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , легковий автомобіль марки FORD FIESTA, номер шасі (кузова, рами), VIN: НОМЕР_6 , зеленого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , на легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, VIN: НОМЕР_8 , чорного кольору, 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 ; легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, номер шасі (кузова, рами) (Е.1), VIN: НОМЕР_4 , сірого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , легковий автомобіль марки FORD FIESTA, номер шасі (кузова, рами), VIN: НОМЕР_6 , зеленого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 .

Провести поділ майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , а саме:

- визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , право власності на легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, номер шасі (кузова, рами) (Е.1), VIN: НОМЕР_4 , сірого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , легковий автомобіль марки FORD FIESTA, номер шасі (кузова, рами), VIN: НОМЕР_6 , зеленого кольору, 2008 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_3 ;

- визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , право власності на легковий автомобіль марки SUBARU FORESTER, VIN: НОМЕР_8 , чорного кольору, 2003 року випуску з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 % сплаченої нею суми судового збору в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., сплачену відповідно до фіскального чеку платіж № від 13.01.2024 у сумі 3 000,00 грн. Отримувач: Донецьке ГУК/Слов`янська МТГ/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37967785, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача: UA0005658, Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий:

суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова