Номер провадження: 22-ц/813/2604/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахова Н.В.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович

позивач за зустрічним позовом - третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6

розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Сендика Олега Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року, постановлена у складі судді Сувертак І.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович про визнання права власності на 1/3 частину будинку та відшкодування витрат на лікування,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович, про визнання права спільної часткової власності на 2/18 частини житлового будинку,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

15 жовтня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович про визнання права власності на 1/3 частину будинку та відшкодування витрат на лікування.

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 р. судом прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович, про визнання права спільної часткової власності на 2/18 частини житлового будинку до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович про визнання права власності на 1/3 частину будинку та відшкодування витрат на лікування.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у даному будинку вони проживала разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та з рідною тіткою ОСОБА_6 . ОСОБА_9 , яка є матір`ю відповідача по справі., а її право власності на спірний будинок зареєстровано на підставі рішень судів. Позивачі вказують, між родичами існувала домовленість оформити права власності на частину будинку на ОСОБА_1 , але через економію грошових коштів вирішили спочатку оформити право власності на одну із сестер, а саме ОСОБА_9 , а потім за подарувати частин будинку оформити на ОСОБА_1 .

Мати відповідачки - ОСОБА_9 , колишній власник будинку, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ще за життя, 08.02.1997 року, ОСОБА_9 було складено заповіт на усе її майно її доньці ОСОБА_3 .У спадщину увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивач та третя особа із самостійними вимогами вказують, що даний будинок за свої особисті кошти відремонтували та реконструювали.

У 1997 року зі ОСОБА_6 своїми дітьми та батьками, за проханням матері та її сестри, так як будинок на той час прийшов у незадовільний технічний стан, переїхали на постійне проживання до даного житлового будинку з умовою того, що вони ремонтують за свій рахунок будинок, а після ремонту ОСОБА_1 та ОСОБА_9 отримають право власності по частин будинку кожна.

Свої вимоги позивачка і третя особа, обґрунтовують тим, що 27.04.2000 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за 8000 доларів була продана квартира за адерсою: АДРЕСА_2 . За вирученні від продажу їх квартири кошти, позивач і третя особа зробили ремонт будинку та збільшили площу самого будинку на рахунок новозбудованих приміщень, так як кількість мешканців будинку збільшилась за узгодженням з ОСОБА_9 .

Тому ОСОБА_1 вважає, що на підставі того, що на неї ОСОБА_9 планувала відчужити спірного житлового будинку, та враховуючи, понесені витрати на ремонт житла, де останні проживали, вона має право на 1/3 вказаного житлового будинку.

Аналогічним чином, ОСОБА_6 вважає, що на підставі того, що на її матір, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 планувала відчужити спірного житлового будинку, та враховуючи, понесені витрати на ремонт житла, де останні проживали, вона має право на 2/18 вказаного житлового будинку.

Також, ОСОБА_1 просить суд відшкодувати витрати на лікування ОСОБА_9 у загальній сумі 152 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович про визнання права власності на 1/3 частину будинку та відшкодування витрат на лікування - залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович, про визнання права спільної часткової власності на 2/18 частини житлового будинку залишено без задоволення.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щоухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року по справі № 523/15935/19 було закрито провадження по справі № 523/15935/19 в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в частині вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на 2/18 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, справа розглядається лише в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування.

Позивачами не надано суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог про відшкодування витрат на лікування.

Також , суд вважає, що позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, представлені ОСОБА_1 чеки, накладні не підтверджують, що саме вона оплачувала ці чеки, а ліки шли на лікування саме ОСОБА_9 .

У матеріалах справи наявні накладні про відпуск ліків, але не доказано, що ці ліки оплачувала саме ОСОБА_1 за свої кошти, і ці ліки були використані саме на лікування ОСОБА_9 . Суд критично ставиться до наданих до суду накладних на понесення витрат на лікування, які надана без номерів, із печаткою підприємця ОСОБА_11 , який зареєстрований в Хмельницькій області та вказані документи накладні без номерів з печаткою ОСОБА_11 , який зареєстрований в Хмельницькій області, при цьому, позивачкою не було доведено необхідність купувати ліки в Хмельницькій області.

Відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) № НОМЕР_1 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 р. за № 220/28350, яке набрало чинності 11.03.2016 року, та Законом «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції від 01.01.2015 року та від 23.07.2015 року, які були чинними до 01.01.2017 року, не передбачено такої форми розрахункового документу, як накладна, тим паче для придбання медичних товарів.

Таким чином, вказані накладні не є розрахунковими документами, а тому, не можуть підтвердити факт отримання товару (ліків), а отже, не можуть бути доказом понесених витрат на лікування.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., про відшкодування витрат на лікування задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Сендик Олег Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме: на будинок, загальною площею 89,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції порушив процесуальну норму щодо проведення засідання по суті за участі всіх сторін у справі, зокрема позивача та його представника.

Судом зроблено помилковий висновок щодо наявності підстав для закриття провадження у справі №523/15935/19 на підставі п. З ч. 1 ст. 255 ЦПК України та як наслідок істотно порушено норми процесуального права.

Оскільки предмет та підстави позову, склад учасників справи №523/8955/17 суттєво відрізняються від справи №523/15935/19.

У справі №523/8955/17 предметом спору виступав заповіт та через його оскарження визнавалось право власності на частину житлового будинку, тоді як у справі № 523/15935/19 заявлено позовні вимоги щодо визнання права власності на добудовану та реконструйовану позивачами частину житлового будинку та відшкодування витрат на лікування матері відповідача.

Таким чином скаржник вважає, що закриття провадження у даній справі є помилковим висновком суду, оскільки предмет судового розгляду є відмінним від предмета судового розгляду у цивільній справі №523/8955/17, а тому у даному випадку відсутня відповідна процесуальна підстава, передбачена пунктом 3 ч. І ст. 255 ЦПК України.

Вказує, що , у результаті зусиль та витрат позивачів та третіх осіб, була збільшена площа будинку, було проведено поліпшення будинку та прибудинкової території, були внесені суттєві зміни до самого майна, що призвело до суттєвого зросту вартості самого майна, а також його корисності, порівняно зі станом майна до його добудови та поліпшення.

А тому, враховуючи, що позивачі збільшили площу майна за власні кошти, та зробивши поліпшення та суттєві зміни до майна, то згідно урахування вкладу у спорудження майна, позивачі мають право на визнання права власності на частку у розмірі 1/3 від частини житлового будинку загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Також позивачі сплачували комунальні послуги та експлуатаційні витрати, що нараховувалися за даним будинком зі свого розрахункового рахунку, що підтверджується виписками по витратам по картці ОСОБА_1 . Загальні витрати за останні три роки на комунальні послуги склали 34 156,36 (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят шість гри. 36 коп.) гривень.

Протягом останніх п`яти років життя ОСОБА_9 постійно хворіла, та потребувала медичного обстеження, лікування та особистого догляду, часто перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджують медичні документи. Додаткові документи будуть надані на стадії підготовчого засідання. За три місяці до смерті вона вже була лежачою хворою, потребувала цілодобового догляду.

Позивачі та треті особи були змушені нести додаткові витрати на утримання своєї родички ОСОБА_9 у зв`язку з необхідністю догляду та лікування. Відповідач же за весь час хвороби матері своєї допомоги не пропонувала, коштів на її лікування та утримання не надавала, та взагалі весь цей час проживала за кордонам в Росії. На лікування та догляд за спадкодавцем за останні три роки до смерті було витрачено 152 000,00 грн., згідно з квитанціями про придбання ліків та рахунків з обстежень.

Відповідно, з відповідача підлягають стягненню усі витрати, які позивачі та треті особи понесли на догляд та лікування її матері у сумі: 152 000,00 (сто п`ятдесят дві тисячі грн.) гривень, як із спадкоємця.

Відповідач прийняла спадщину повністю, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., зареєстрованого в реєстрі за №1893, та згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., зареєстрованого в реєстрі за №1894.

За таких обставин вважає, що оскаржуване рішення суду в цій частині є необґрунтованим, а отже підлягає скасуванню.

Також адвокат Сендик О.О. подав апеляційну скаргу інтересах ОСОБА_6 , в якій просив рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 2/18 частини житлового будинку, загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Доводи апеляційною скарги є ідентичними з апеляційною скаргою яка подана в інтересах ОСОБА_1 .

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційних скарг представником відповідача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року - залишити без змін.

Відповідач вважає апеляційні скарги безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнятим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що факт неприйняття представником позивачів участі у судовому засіданні 05.09.2023 року жодним чином не вплинув рішення суду першої інстанції.

Саме тому, наведене не є порушенням норм процесуального права.

Судом вірно було зазначено, що дана справа розглядається тривалий час з 2019 року, позовна заява ініційована та подана позивачем 15.10.2019 року, яка повинна бути зацікавленою в скорішому розгляді справи, без штучних перешкод.

Підставою позову в частині визнання права власності на житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 продали квартири, зробили ремонт у будинку та вели спільне господарство.

Звертаю увагу суду, що аналогічні підстави позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зазначені і у її позовній заяві по справі № 523/15935/19.

При цьому, дані підставі мають таку саму хронологію, а саме, на сторінці 2,3 позовної заяви ОСОБА_1 зазначено, що вони з 1997 року проживали разом, у 2000 році продали квартиру, вказані однакові суми (продано за 8000 доларів США), зазначено про те, що придбані кошти були вкладені у ремонт та благоустрій.

При цьому, певні речення слово в слово повторюють підстави, що були раніше зазначені позивачами по справі № 523/8955/17

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають аналогічні підставі як і з їх вимогами у рамках справи № 523/8955/17.

Наведені справи мають однаковий предмет, а саме, визнання права власності на частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . А, з урахуванням того, що по даній справі ОСОБА_1 просить суд визнати право власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 просить суд визнати право власності на 2/18 наведеного житлового будинку, наведені вимоги фактично поглинаються вимогами по раніше розглянутій справи № 523/8955/17, так як її предметом було визнання права власності на вказаного житлового будинку.

Додатково зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності підстав позову.

Окрім того, спір відбувається між тими самими сторонами, так як позивачами по справі № 523/8955/17 були ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , а позивачами по даній справі № 523/15935/19 є ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

Наведене свідчить що судом першої інстанції було правомірно закрито провадження в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в частині ОСОБА_6 на 2/18 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, звертаю увагу суду, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року по справі № 523/15935/19 про закриття провадження у справі частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 та в частині вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на 2/18 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , набрала законної сили та не оскаржується позивачами по справі.

Саме тому, відповідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в частині що стосується ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року по справі № 523/15935/19 про закриття провадження у справі не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Посилання апелянта як на підставу виникнення у неї права власності на частку будинку на ст. 331 ЦК України, є неправомірним.

Звертаю увагу суду, що Апелянтом не надано доказів як понесення витрат на суму 10 000 доларів США, так і не надано узагалі доказів здійснення цього ремонту, тим паче, позивачем.

Діючим законодавством не передбачено, щоб власники будинку (або їх спадкоємці) відшкодовували членам своєї родини витрати по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту в будинку, в якому вони безкоштовно проживають більше 23 років

Звертаю увагу суду, що такого розрахункового документа як «накладна», які були надані представником Позивача на підтвердження понесення витрат на лікування, як не було раніше, так і зараз, не передбачено діючим законодавством України. Отже, накладні, які датовані після 11.03.2016 року (дата набрання чинності Положення) не є розрахунковими документами та не можуть підтвердити, відповідно Положення про форму та зміст розрахункових документів, факту продажу товарів.

Вказані накладні не є розрахунковими документами, не можуть підтвердити факт отримання товару (ліків), а отже, не можуть бути доказом понесених витрат на лікування.

Щодо явки сторін.

Представникі сторін зявились до суду та надали суду свої пояснення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін , оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_9 , мати відповідачки, колишній власник будинку, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ще за життя, 08.02.1997 року, ОСОБА_9 було складено заповіт на усе її майно її доньці ОСОБА_3 . У спадщину увійшов житловий будинок та земельна за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача подані відзиви на позовні заяви на а.с.220-227 т.1, а.с.153-157 т.2 , в яких пояснює , що будинок за адресою: АДРЕСА_1 . не є новоствореним майном. Спірний будинок був побудований ще прадідом відповідача в 1928 році та належав матері відповідача - ОСОБА_9 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 23 липня 1996 р. по справі №2-644/1996 та рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2002 р. липня 1996 р. по справі №2-414/2000, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Тому відповідачка вважає посилання позивача та третьої особи як на підставу виникнення у неї права власності на частку будинку на ст. 331 ЦК України, неправомірним. Також, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів суми витрат на ремонт, так і не надано узагалі доказів здійснення цього ремонту.

Відповідачка посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15-ц (провадження № 61-46081св18) та 03 червня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках №722/1882/16-ц, провадження № 61-39287св18 (ЄДРСРУ № 89621184), щодо відсутності правових підстав для визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва.

Відповідач вказує, що відсутні будь-які докази відносно домовленості її мати з ОСОБА_1 щодо право власності на спірний будинок. ОСОБА_3 вважає, що немає ніяких зобов`язань перед ОСОБА_1 , ОСОБА_6 щодо спірного будинку чи його частки.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року по справі № 523/15935/19 було закрито провадження по справі № 523/15935/19 в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в частині вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на 2/18 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, справа розглядалась лише в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено те, що позивачами не надано суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог про відшкодування витрат на лікування.

Також , суд вважає, що позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.12.2022 по справі 523/2569/19 було встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2017 року у справі №523/8955/17, яке набрало законної сили 25 грудня 2017 року, відповідачам було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку під АДРЕСА_4 .

Проте, як зазначає позивач, відповідачі вселилися та проживають у будинку за згодою колишнього власника будинку, а саме її матері, яка померла. Наразі вказаний будинок належить їй на праві власності, відповідачі відмовляються виселятися з нього, не надають їй можливість вселитися в будинок, сумісне проживання з відповідачами неможливе, оскільки між ними склалися неприязні стосунки.

При цьому, представлені ОСОБА_1 чеки, накладні не підтверджують, що саме вона оплачувала ці чеки, а ліки шли на лікування саме ОСОБА_9 .

У матеріалах справи наявні накладні про відпуск ліків, але не доказано, що ці ліки оплачувала саме ОСОБА_1 за свої кошти, і ці ліки були використані саме на лікування ОСОБА_9 . Суд критично ставиться до наданих до суду накладних на понесення витрат на лікування, які надана без номерів, із печаткою підприємця ОСОБА_11 , який зареєстрований в Хмельницькій області та вказані документи накладні без номерів з печаткою ОСОБА_11 , який зареєстрований в Хмельницькій області, при цьому, позивачкою не було доведено необхідність купувати ліки в Хмельницькій області.

Відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) № НОМЕР_1 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 р. за № 220/28350, яке набрало чинності 11.03.2016 року, та Законом «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції від 01.01.2015 року та від 23.07.2015 року, які були чинними до 01.01.2017 року, не передбачено такої форми розрахункового документу, як накладна, тим паче для придбання медичних товарів.

Таким чином, вказані накладні не є розрахунковими документами, а тому, не можуть підтвердити факт отримання товару (ліків), а отже, не можуть бути доказом понесених витрат на лікування.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., про відшкодування витрат на лікування задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував процесуальний закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив процесуальну норму щодо проведення засідання по суті за участі всіх сторін у справі, зокрема позивача та його представника є необґрунтованим, оскільки факт неприйняття представником позивачів участі у судовому засіданні 05.09.2023 року жодним чином не вплинув рішення суду першої інстанції.

Саме тому, наведене не є порушенням норм процесуального права.

Судом вірно було зазначено, що дана справа розглядається тривалий час з 2019 року, позовна заява ініційована та подана позивачем 15.10.2019 року, яка повинна бути зацікавленою в скорішому розгляді справи, без штучних перешкод.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом зроблено помилковий висновок щодо наявності підстав для закриття провадження є необґрунтованим з огляду на те, що як вбачається із рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року по справі № 523/8955/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання заповіту частково недійсним, про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ., підставою позову є те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 продали квартири, зробили ремонт у будинку та вели спільне господарство.

Тобто, вбачаються, що підстави позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є аналогічними і у позовній заяві по справі № 523/15935/19.

При цьому, дані підставі позову мають таку саму хронологію, а саме, на сторінці 2,3 позовної заяви ОСОБА_1 зазначено, що вони з 1997 року проживали разом, у 2000 році продали квартиру, вказані однакові суми (продано за 8000 доларів США), зазначено про те, що придбані кошти були вкладені у ремонт та благоустрій. Певні речення повторюють підстави, що були раніше зазначені позивачами по справі № 523/8955/17.

Аналогічним чином, на сторінці 3 позовної заяви ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/3 (2/18) частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 вказано так само про наявність спільного побуту, що з 1997 року жили разом, у 2000 року за 8000 доларів США продали квартиру, гроші з продажу якої вклали у ремонт.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають аналогічні підставі, вимогами , які розглядались у справі № 523/8955/17.

Наведені справи мають однаковий предмет, а саме, визнання права власності на частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням того, що по справі № 523/15935/19 ОСОБА_1 просить суд визнати право власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 просить суд визнати право власності на 2/18 наведеного житлового будинку, наведені вимоги фактично поглинаються вимогами по раніше розглянутій справи № 523/8955/17, так як її предметом було визнання права власності на вказаного житлового будинку.

ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову по справі № 523/8955/17 з підстав недоведеності підстав позову.

Суд вірно вважав необхідним закрити провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, з метою недопущення зловживань та подальших звернень осіб із позовами між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Наведене свідчить що судом першої інстанції було правомірно закрито провадження в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в частині ОСОБА_6 на 2/18 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року по справі № 523/15935/19 про закриття провадження у справі частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 та в частині вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на 2/18 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , набрала законної сили та не оскаржується позивачами по справі.

Саме тому, відповідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в частині що стосується ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року по справі № 523/15935/19 про закриття провадження у справі не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги адвоката Сендика Олега Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 липня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

Н.В.Стахова