Справа № 204/1245/24
Провадження № 2/204/1733/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

18 червня 2024 Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря Корягіної Р.Р.

представника позивача ВолошенюкГ.С.

представника третьої особи РозбицькоїС.В.

розглянувшиу відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Центральна адміністрація Дніпропетровської міської ради (адреса знаходження: пр. Л. Українки, буд. 65, м. Дніпро, 49006), в інтересах новонародженої дитини до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: Орган опіки та піклування та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області (адреса місця знаходження: 53100, Криворізький район, с.м.т. Софіївка, вул. Б.Шевченка, буд. 19) про відібрання дитини від матері, без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради , в інтересах новонародженої дитини звернувя до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.Позовні вимоги мотивовані тим, що до управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 31.01.2024 надійшов лист від Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради (далі - КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР) щодо новонародженої дитини жіночої статі, яка була госпіталізована до відділення інтенсивної терапії новонароджених. Дитина була госпіталізована і жінка знаходилась в лікарні разом з нею. Медичний персонал впізнав в ній породіллю ОСОБА_1 , яка 18.12.2023 народила здорову доношену дитину (дівчинку) в пологовому відділені лікарні та покинула лікарню з нею, відмовившись в усній формі від проведення стандартів ведення новонародженого (спостереження неонатолога, введення вітаміну К, вакцинації БЦЖ, генетичний скрінінг).На теперішній час стан дитини важкий. Жінка в усній агресивній формі обмежує дії лікарів, відмовляється від обстежень та лікування дитини на свій розсуд, веде себе зухвало, провокує медичний персонал безпідставними погрозами та не дає письмової згоди на медичні втручання, чим ускладнює надання медичної допомоги. Захворювання дитини прямо пов`язане з відмовою матері від протоколу ведення здорової дитини в пологовому відділені, недбалим виконанням своїх батьківських обов`язків. Поведінка жінки щодо ненадання термінової медичної допомоги немовляті ставить під загрозу життя та здоров`я новонародженої дитини.За наявною інформацією жінкою не було забрано після пологів медичне свідоцтво про народження дитини, що може свідчити про те, що нею не здійснено факт реєстрації народження доньки, тим самим жінка ухилилася від виконання свого безпосереднього обов`язку щодо реєстрації народження дитини. Згідно з листом відділення поліції №6 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 31.01.2024 №43.6/555 30.01.2024 до відділення надійшло звернення щодо жінки, яка не надає згоду на лікування її дитини, дитину наражає на пряму небезпеку. Дані жінки не відомі, документи остання не надала, зі слів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані дитини не відомі.

Інспекторами сектору ювенальної превенції відділення поліції Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області в присутності представника управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 30.01.2024 малолітню дівчинку, віком 1-1,5 місяці за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, влаштовано до КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР, у зв`язку з тим, що дитина знаходиться у відділені реанімації з невідомою жінкою, яка відмовляється проводити необхідні лікувальні дії дитині та не надає будь-які підтверджуючі документи щодо їх родинного зв`язку (копія листа та акту додаються).

Враховуючи вищезазначене, дії жінки, яка називає себе матір`ю,/ немовляти жіночої статті, створюють пряму загрозу життю та здоров`ю дитини, що може призвести до негативних наслідків. Головою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради прийнято розпорядження від 01.02.2024 № 47-р «Про негайне відібрання дитини жіночої статі» щодо негайного відібрання новонародженої дитини жіночої статі у жінки, яка називає себе матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини, після чого було прийнято рішення про звернення до суду з даним позовом про відібрання дитини. Ухвалою суду від 12.02.2024 відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою суду від 16.05.2024 у задоволенні клопотання позивача про залучення у якості співвідповідача - орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області відмовлено. Залучено Орган опіки та піклування та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 05.06.2024 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи викладені у позові та просила позов задовольнити. Щодо надання суду висновку про доцільність відібрання дитини від матері,без позбавлення її батьківських прав пояснила, що висновок не складався, наявне лише розпорядження голови адміністрації від 01.02.2024 про негайне відібрання дитини. Родина Ковшун на обліку у соціальних служб не перебуває. Представник третьої особи- орган опіки та піклування та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області Розбицька С.В. в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що відповідач по справі зареєстрована у АДРЕСА_1 , але фактично там не мешкає. ОСОБА_1 має ще одну доньку та проживають у м.Дніпрі. Ними було здійснено вихід за адресою реєстрації ОСОБА_1 , але батьки останньої повідомили, що вона не мешкає за зазначеною адресою. Ім відомо що в провадженні суду перебуває справа про позбавлення ОСОБА_1 батьківських обов`язків, але повідомили, що усі докази сфабриковані. Мати намагалася забрати дитину з лікарні, викликала поліцію, але їй дитину не віддають. Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду повернулися поштові відправлення про отримання судових повісток. Крім того остання обізнана про розгляд справи, на адресу суду направила заяву-повідомлення від 16.05.2024. В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_3 , яка працює заступником медичного директора лікарні, пояснила, що 29.01.2024 до лікарні звернулася жінка з малолітньою дитиною приблизно 1-1,5 місяців для надання медичної допомоги дитині. Дівчинка була госпіталізована, мати перебувала поруч з дитиною у реанімаційному відділенні. Мати категорично відмовлялася ОСОБА_4 Б дитини, дату народження, місце мешкання, при собі не мала особистих документів. Також остання категорично заперечувала оформлення електронної історії стаціонарного хворого, внесення будь-яких даних до електронної системи документообігу, підписання згоди на лікування. Медичний персонал впізнал в ній породіллю ОСОБА_1 , яка 18.12.2023 народила здорову дитину в пологовому відділенні в КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР та покинула лікарню разом з дитиною, відмовившись в усній формі від проведення стандартів ведення новонародженого. 30.01.2024 було повідомлено поліцію та управління служби у справах дітей про цей факт.Також зазначила, що під час перебування дитини у лікарні, мати та бабуся регулярно дзвонять у відділення патології, не завжди коректно спілкуються. Мати періодично телефонує, приходить у лікарню з групою підтримки та вимагає повернути дитину, поводяться зухвало, постійно знімають на відео, окупують відділення, викликають поліцію. Наразі стан дитини задовільний, дівчинка добре почувається. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідка , враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких в інтересах малолітньої дитини звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, задоволенню не пілдягають , виходячи з наступного. На підставі матеріалів справи встановлено, що 30.01.2024 генеральний директор КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини Руднєва» ДМР повідомив службу у справах дітей Новокодацького та Центральної адміністрації, про те, що 29.01.2024 до лікарні за медичною допомогою звернулася жінка з малою дитиною у віці 1-1,5 місяці. Дитина була оглянута в приймально-діагностичному відділенні лікарні та за станом здоровя госпіталізована до відділення інтенсивної терапії новонароджених. Стан дитини важкий та потребував невідкладної допомоги. Жінка категорично відмовлялася ідентифікувати себе та дитину, документів не надавала. Також остання категорично заперечувала оформлення електронної історії стаціонарного хворого, внесення будь-яких даних до електронної системи документообігу, підписання згоди на лікування.Дитину було госпіталізовано. Жінка знаходиться в лікарні разом з дитиною(а.с.7,33). Згідно листа управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР від 06.02.2024вбачається, що 06.02.2024 спеціалістами управління було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , під час виходу з будинку вийшла жінка, яка відмовилася називати себе, підтвердила, що є матір`ю породіллі, ОСОБА_1 , поводилася агресивно, в будинок не впустила, нецензурно висловлювалася (а.с.38) Згідно копії медичного свідоцтва про народження №1 від 31.01.2024, лікарем ОСОБА_5 підтверджено, що гр. ОСОБА_1 , яка мешкає у АДРЕСА_1 народила у пологовому відділенні 18.12.2023 дитину-дівчинку(а.с.8). Згідно листа начальника УП ВП №6 направленого на адресу служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР та Дніпровського міського центру соціальних служб вбачається, що на адресу поліції 30.01.2024 надійшло звернення від заступника медичного директора КНП «МБКЛНМ» ім..Руднєва ДМР, ОСОБА_6 , про те, що 29.01.2024 до лікарні за медичною допомогою звернулася жінка з малою дитиною у віці 1-1,5 місяці (немовля перебуває у важкому стані через ранній ухід жінки з пологового відділення). Жінка у лікарні не надає зголи на лікування . дитину наражає на небезпеку. Дані жінки невідомі , дитина не зареєстрована. Інспекторами сектору ювенальної превенції відділення поліції Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області в присутності представника управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 30.01.2024 малолітню дівчинку, віком 1-1,5 місяці за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, влаштовано до КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР, у зв`язку з тим, що дитина знаходиться у відділені реанімації з невідомою жінкою, яка відмовляється проводити необхідні лікувальні дії дитині та не надає будь-які підтверджуючі документи щодо їх родинного зв`язку(а.с.9-10). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 30.01.2024 комісією зроблено висновок, що дитина має важкий стан здоров`я, мати дитини поводиться дивно, відмовляється від будь-яких обстежень дитини (а.с.12-14). Розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради від 01.02.2024 №47-р негайно відібрано новонароджену дитину жіночої статі у жінки, яка називає себе матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрзи для життя та здоров`я дитини. (а.с.11). Згідно листа управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР від 06.02.2024вбачається, що 06.02.2024 спеціалістами управління було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , під час виходу з будинку вийшла жінка, яка відмовилася називати себе, підтвердила, що є матір`ю породіллі, ОСОБА_1 , поводилася агресивно, в будинок не впустила, нецензурно висловлювалася (а.с.38) Згідно копії актів про обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 05.03,16.05,29.05, 10.06.2024, долучених представником третьої особи вбачається, що комісією встановлено, що ОСОБА_1 за адресою реєстрації : АДРЕСА_1 , не мешкає. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права . Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 25 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 25 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як на підставу позовних вимог Орган опіки та піклування - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради для відібрання у відповідачки малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав посилалися на виникнення безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини. Слід зазначити, позивачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження виникнення безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, а також доказів, що залишення дитини разом з матір`ю є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Навпаки мати дитини, самостійно звернулась до медичної установи для надання медичної допомоги дитині, що також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , але остання відмовлялася ідентифікувати себе та дитину, заперечувала у оформленні електронної історії стаціонарного хворого, внесення будь-яких даних до електронної системи документообігу, підписання згоди на лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.11 Закону України Про охорону дитинства сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Позивачем не підтверджено жодним належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 неналежно виконує батьківські обов`язки, а також те, що це перебуває у прямому зв`язку із тим, що дитина перебуває у небезпеці і якій саме небезпеці. Жодних судових рішень про притягнення ОСОБА_1 до будь-якого виду юридичної відповідальності щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не надано, як і не надано суду актів обстеження умов проживання відповідачки, характеристик, тощо. Доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра , жорстоко поводяться з дитиною матеріали справи також не містять. Відомостей про те, що родина перебуває на обліку у соціальних служб, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків також суду не надано . Тому судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи за всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відібрання дітей від батьків слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва; залишення дитини у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах. Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першійстатті 170 СК України,охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку. Таким чином, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та реальності загрози для життя та здоров`я дитини, наявності у відповідачки шкідливих звичок,що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Проте, суд визнає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. У разі неналежного виконання батьківських обов`язків вживати заходи реагування відповідно до законодавства України з поданням належних та допустимих доказів. Крім того, орган опіки та піклування при зверненні до суду з позовом про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав не вказав, кому належить передати дитину, тоді як положення частини першої статті 170 СК України, які регулюють спірні правовідносини, передбачають, що при вирішенні питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Підсумовуючи викладене, суд виходить із пріоритету як найкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому у задоволенні позовних вимог про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову щодо відібрання дитини, то позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини , які є похідними від позовних вимог про відібрання дітей від батьків, також не підлягають задоволенню. Суд наголошує, що ОСОБА_8 не позбавлена права користуватись всіма правами та пільгами, які передбачені чинним національним законодавством, для забезпечення як найкращих інтересів своїх дітей, а також звертатись до спеціалізованих закладів для корекції своєї поведінки з метою показити належний приклад поведінки для дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в задоволенні позову, - на позивача.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області про відібрання дитини від матері, без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Повний текст рішення складено 28.06.2024.

Суддя С.В.Чудопалова