Справа № 214/4587/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Пугача Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу №214/4587/22 за позовною заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення страхового відшкодування, -

Представники: від позивача - адвокат Ієговська А.О.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ієговська А.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 08.09.2022 (зареєстровано 09.09.2022), в якій просила суд: стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) - далі скорочено) на користь ОСОБА_1 72 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його матері ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 72 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання, виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника загиблій.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 01.09.2021 приблизно о 14.00 год. на автодорозі вул. 49-ї Херсонської Гвардійської дивізії у м. Херсон відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автобуса марки БАЗ А079.14, р/н НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 була травмована та від отриманих тілесних ушкоджень померла. За фактом дорожньо-транспортної пригоди зі смертю потерпілого відповідні відомості ГУНП в Херсонській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2021 за №0000268 з правовою кваліфікацією - за ч.2 ст.286 КК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за спричинення шкоди життю, здоров`ю та майну третіх осіб водія автомобіля марки БАЗ А079.14, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) згідно з полісом АТ6477612, діючим станом на 01.09.2021. На момент смерті ОСОБА_2 до складу її сім`ї входив лише син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є єдиною особою, що має право на отримання страхового відшкодування у розумінні ст.1200 ЦК України, ст.ст.22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Інших родичів ОСОБА_2 не мала, її батьки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід ОСОБА_2 , в той час як цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу, з вини якого сталася пригода, була застрахована, тому в силу ст.ст.1166, 1187 ЦК України відповідальність настає незалежно від його вини у вчиненні кримінального правопорушення, адже обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Саме по собі порушення кримінальної справи органом досудового розслідування не є підставою для зупинення провадження у справі: кримінальне провадження необхідне для встановлення вини водія у вчинення кримінального правопорушення, в той час як факт завдання шкоди потерпілому вже є встановленим та не підлягає доказуванню. За таких обставин, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.09.2021 - 6 000 грн. відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 72 000 грн. (з розрахунку: 6 000 грн. * 12), розрахований відповідно до ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, ОСОБА_6 має право на відшкодування понесених ним витрат на поховання матері ОСОБА_2 та встановлення надгробного пам`ятника відповідно до п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що загалом складає 72 000 грн. 00 коп. Оскільки розрахована сума відшкодування не перевищує ліміт відповідальності страховика, визначений розпорядженням Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.09.2021, то з АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) на користь позивача підлягає стягненню шкода, пов`язана із смертю потерпілого, у загальному розмірі 144 000 грн. Додатково представник зауважила, що позасудово до страхової компанії з вимогою отримати страхове відшкодування позивач не звертався, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на нього як особу, яка має право на отримання страхового відшкодування, не покладено обов`язок отримати це відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку у досудовому порядку. Правова позиція з цього приводу висловлена ВП ВС у постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15.

Ухвалою суду від 14.09.2022 (головуючий суддя Прасолов В.М.) відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_7 у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №446 від 22.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І.

Ухвалою суду від 29.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні, з урахуванням обсягу наявних у справі доказів, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А.О. направила через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) копії ухвал суду про відкриття провадження у справі, прийняття справи до провадження після зміни складу суду отримувало у встановленому законом порядку, свідченням чому є рекомендовані поштові повідомлення та звіти про доставлення судових документів до електронного кабінету товариства у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», однак, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Інших заяв, клопотань від учасників не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.09.2021 приблизно о 14.00 год. на автодорозі вул. 49-ї Херсонської Гвардійської дивізії, напроти кафе «Алькапоне» у м. Херсон відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автобуса марки БАЗ А079.14, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вийшла із салону зазначеного автобусу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, від яких померла у лікувальному закладі близько 23.00 год. 01.09.2021.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02.09.2021 Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди зі смертю потерпілого відповідні відомості ГУНП в Херсонській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2021 за №0000268 з правовою кваліфікацією - за ч.2 ст.286 КК України. Вказані обставини встановлено з довідки про дорожньо-транспортну пригоду, витягу з ЄРДР.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за спричинення шкоди життю, здоров`ю та майну третіх осіб водія автобуса марки БАЗ А079.14, р/н НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ647612, діючим станом на 01.09.2021. Факт наявності полісу сторона відповідача у ході судового розгляду справи не оспорювала.

ОСОБА_1 - позивач у справі, є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданим міським бюро РАЦС м. Херсон. Інших родичів на момент смерті ОСОБА_2 не було, оскільки її чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , інших дітей не встановлено, що слідує з інформації, наданої Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану громадян у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.12.2021 №1241/22.30-26. На момент смерті ОСОБА_2 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав лише ОСОБА_1 .

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.п.1, 3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як слідує з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України, автобус марки БАЗ А079.14, р/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди, є механічним транспортним засобом, що приводиться в рух з допомогою двигуна, а отже, діяльність, пов`язана з його використанням, є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.3 якого обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано дії як потерпілого, так і страховика. Так, у п.33.1.4 ст.33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1 ст.35).

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц (та ряді інших постанов, що свідчить про сталість цієї позиції та судової практики), у Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору, не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, а тому особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст.35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, моральної шкоди - трирічним. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Позаяк, у постанові Великої Палати Верхового Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к зазначено, у випадку, якщо ж особа впродовж встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода мала місце 01.09.2021, в той час як позов про відшкодування шкоди, заподіяної життю потерпілого, до суду подано 08.09.2022, тобто в межах трирічного строку, встановленого п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є присічним і поновленню не підлягає.

Згідно зі ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За загальними нормами відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність кінцевого судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21.04.2022 у справі №447/2222/20.

У даній справі страховиком, який був обізнаний про зверненні позивача до суду з даним позовом, обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у виді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не наведено. Правом на подання відзиву на позов із запереченнями проти заявлених вимог відповідач не скористався.

Згідно зі ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема, шкода пов`язана із смертю потерпілого.

Судовим розглядом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки БАЗ А079.14, р/н НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ). Дорожньо-транспортна пригода сталася 01.09.2021 за участю вказаного транспортного засобу та пішохода ОСОБА_2 , яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла. Таким чином, за вказаних обставин мав місце страховий випадок, у зв`язку з чим у застрахованої особи виникає зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілого. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілої ОСОБА_2 її синові ОСОБА_1 .

Так, згідно зі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1). Серед таких виплат передбачені:

-відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника: страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2);

-відшкодування моральної шкоди: страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3);

-відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника: страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).

Відповідно до статті 23 ЦК України, кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1168ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, будучи сином ОСОБА_2 , має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю матері ОСОБА_2 внаслідок дорожньої-транспортної пригоди, що є страховим випадком.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань ОСОБА_1 , оскільки втрата близької людини - матері є непоправною, та безсумнівно призводить до суттєвих негативних наслідків, у тому числі, пов`язаних із нормальним життєвим укладом родини, неможливістю повного відновлення попереднього стану, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На день настання страхового випадку - 01.09.2021, ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6 000 грн. З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72 000 грн. (12 * 6 000 грн. = 72 000 грн.), яка виплачується повністю ОСОБА_1 як єдиному, хто має право на отримання страхового відшкодування, що визначає наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, доведеність факту понесення позивачем витрат на поховання ОСОБА_2 , спорудження надгробного пам`ятника визначають наявність підстав для компенсації понесених ним та документально підтверджених витрат у межах, встановлених законом.

З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 01.09.2021 (день настання страхового випадку) - 6 000 грн., загальний розмір такого відшкодування не може перевищувати 72 000 грн. (з розрахунку: 12 * 6 000 грн.).

Так, на поховання ОСОБА_2 її сином ОСОБА_1 було витрачено: 4 530 грн. - оплата за надані ритуальні послуги з організації та проведення поховання ОСОБА_2 , відповідно до договору-замовлення №000751 від 02.09.2021 (квитанція про оплату №20 від 02.09.2021); 5 944 грн. - придбання ритуальних товарів у ФОП ОСОБА_9 (квитанція про оплату №29 від 02.09.2021), що загалом складає 10 474 грн. Крім того, за спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_2 позивачем було витрачено 62 800 грн. (договір на виконання робіт №315 від 26.11.2021 та квитанція від 26.11.2021). Відтак, загальна сума витрат позивача склала 73 274 грн. Вказані докази в їх сукупності суд розцінює як належні, допустимі та достатні на підтвердження дійсності понесення саме ОСОБА_1 витрат на поховання матері. Хоча й сума витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, понесена позивачем у розмірі, що перевищує граничну, однак ним заявлено до стягнення на підставі п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме 72 000 грн., тому суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в цій частині.

Із урахуванням наведеного, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Підстав для допуску судового рішення до негайного виконання відповідно до п.3 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд не вбачає з огляду на таке.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги 5 «Зобов`язальне право». Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. При цьому, застосування цих норм здійснюється у залежності від того, що це за спірні правовідносини - у даному випадку із застосуванням спеціальних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відносини пов`язані зі страхуванням та виникли в результаті настання саме страхового випадку. Предмет спору стосується стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, до якого входять моральна шкода, відшкодування утриманцю, відшкодування витрат на поховання.

Таким чином, враховуючи характер спору та предмет спірних правовідносин, що виникли з відносин страхування, правові підстави для допуску судового рішення до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.430 ЦПК України у даному випадку відсутні.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач при зверненні із вказаним позовом посилається на те, що звільнений від сплати судового збору відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", яка звільняє від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Разом з тим, позивач звернувся до відповідача АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) з позовом не як до заподіювача шкоди, а як до страховика та просив стягнути не шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я чи смертю фізичної особи, а суму страхового відшкодування, передбачену умовами договору страхування.

Визначаючи наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, суд вважає за доцільне зауважити, що положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги 5 «Зобов`язальне право». Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. При цьому, застосування цих норм здійснюється у залежності від того, що це за спірні правовідносини - у даному випадку із застосуванням спеціальних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відносини пов`язані зі страхуванням та виникли в результаті настання саме страхового випадку.

Предмет даного спору стосується стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, до якого входять моральна шкода, відшкодування утриманцю, відшкодування витрат на поховання, а відтак, на переконання суду, положення п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" щодо звільнення від сплати судового збору у даному випадку доречно застосувати. Відтак, судовий збір в розмірі 1 440 грн. 00 коп. (з розрахунку: 1% від суми задоволених вимог, з урахуванням ставок, що діяли на момент пред`явлення позову до суду) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 246, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення страхового відшкодування - задовольнити повністю.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_1 72 000 грн. 00 коп. - страхове відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок настання страхового випадку, а також 72 000 грн. 00 коп. - в рахунок відшкодування понесених ним витрат на поховання потерпілої та встановлення надгробного пам`ятника.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 440 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», , юридична адреса: м. Київ, просп. Берестейський, буд.65.

Рішення суду складено та підписано 10.12.2024.

Суддя О.І. Євтушенко