КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/2037/24
Провадження № 2-о/947/140/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»,

за участі заінтересованої особи Одеської міської ради,

про визнання спадщини відумерлою,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» 15.01.2024 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з заявою в порядку окремого провадження, за участі заінтересованої особи Одеської міської ради, про визнання спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

В обґрунтування заяви, заявник посилається на те, що 19.01.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (первісний кредитор) і фізична особа ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір кредиту №2007/24-24/05 (кредитний договір), за умовами якого первісний кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 74000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних, а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та позичальником 19.01.2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно: двохкімнатна квартира, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт.

За наслідком чого, представник заявника вказує, що з 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуло усіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями від АТ «Укрсоцбанк», без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «АльфаБанк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Отже, Акціонерне товариство «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

В подальшому, як стверджує заявник він дізнався, що 31.12.2010 року позичальник за кредитним договором №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року - ОСОБА_1 , помер, за наслідком чого відкрилася спадщина на майно, що залишилось після його смерті, у тому числі на предмет іпотеки.

Поряд з цим, станом на дату смерті позичальника, у останнього залишилась наявна заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 88705,19 доларів США.

Заявник вказує, що він, як первісний кредитор, після отримання інформації про смерть позичальника, звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з запитом - претензією з вимогами до спадкоємців №19.3-08/84-4454 від 15.08.2012 року.

На запит заявника, щодо стану спадкової справи від 23.03.2021 року, Приморська державна нотаріальна контора у м.Одесі повідомила, що до майна ОСОБА_1 заведено спадкову справу №165с/2021, більше ніякої інформації нотаріальна контора не надала та не надсилала відомостей про видачу свідоцтв про право на спадщину.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно представником заявника встановлено, що станом на 24.04.2023 року, власником предмету іпотеки є померлий ОСОБА_1 .

За наслідком чого, заявник вказує, що враховуючи факт, що після смерті позичальника минуло майже 13 років, ніхто за цей час так і не звернувся за оформленням своїх спадкових прав та не переоформлено предмет іпотеки, слід вважати, що спадкоємці до майна померлого відсутні.

Приймаючи, що у разі відсутні спадкоємців до майна спадкодавця, така спадщина підлягає визнанню відумерлою та переходить у власність територіальної громади, заявник, стверджуючи на викладене та те, що він є кредитором спадкодавця, звернувся до суду з даною заявою.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.01.2024 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

19.02.2024 року від представника заявника надійшло до суду клопотання про витребування доказів.

21.03.2024 року Київським районним судом міста Одеси за наслідком вказаного клопотання постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса (місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19-Б) належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вказаної ухвали суду, 25.04.2024 року до суду надійшли з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса витребувані судом докази.

13.05.2024 року до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшла заява від представника заявника про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності представника.

У судове засідання призначене на 14.05.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, заінтересована особа про причини неявки суд не повідомила.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав для відкладення судового засідання судом у відповідності до положень статті 223 ЦПК України не встановлено.

За наслідком викладеного, враховуючи наявність заяви від представника заявника про розгляд справи за його відсутності, не повідомлення заінтересованою особою про причини неявки до судового засідання будучи належним чином обізнаною про дату, час і місце його проведення, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 14.05.2024 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заява АТ «СЕНС БАНК» про визнання спадщини відумерлою не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 січня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів 14.06.2010 року перейменований на ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №2007/24-24/05.

Відповідно до умов вказаного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 74000 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 18.01.2022 року.

Кредит надається позичальника на придбання нерухомого майна двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 .

У відповідності до наданої до суду заявки на видачу готівки №002 від 19.01.2007 року вбачається, що ОСОБА_1 отримано від АКБСР «УкрСоцбанк» грошові кошти в сумі 74000,00 доларів США, що складає еквівалент 373700,00 грн., як кредит за договором кредиту №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року, про що свідчить підпис позичальника на вказаній заявці.

Також судом встановлено, що 19 січня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів 14.06.2010 року перейменований на ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному кредитному договору, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрований в реєстрі за №94.

За умовами вказаного іпотечного договору, ОСОБА_1 передано в іпотеку, а іпотеко держателем прийнято в іпотеку належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №93, право власності на яку зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 06.02.2007 року, про що складено номер запису 183 в книзі 521пр-51, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13466733 від 06.02.2007 року.

З поданих до суду та витребуваних за клопотанням заявником доказів, судом також встановлено, що 23.03.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» звернулась до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою за вих. №б/н про отримання інформації, яка надійшла до нотаріальної контори 26.03.2021 року.

У даній заяві, АТ «АЛЬФА-БАНК» стверджується про те, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідком чого банк запитує інформацію про наявність спадкоємців до майна останнього та інформації про видані свідоцтва про прийняття спадщини.

Також банком зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року, станом на 15.08.2012 року, становить в сумі 103449,64 доларів США.

До даної заяви, представником АТ «АЛЬФА-БАНК» додано копію заяви ПАТ «УкрСоцбанк» від 19.3-08/84-4454 від 15.08.2012 року адресованої до Одеської державної нотаріальної контори №6 про надання інформації щодо відкриття спадкової справи до майна ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявності спадкоємців до майна померлого та видані свідоцтва про прийняття спадщини.

Поряд з цим, вказана заява не містить інформації, що заява ПАТ «УкрСоцбанк» від 19.3-08/84-4454 від 15.08.2012 року була скерована чи прийнята Одеською державною нотаріальною конторою №6.

З наданих до суду заявником доказів, а саме довідки-розрахунку

На підставі вказаної заяви АТ «АЛЬФА-БАНК» за №б/н від 23.03.2021 року, Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одесі заведено спадкову справу №165с/2021 до майна ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду справи, за клопотанням заявником, ухвалою суду від 21.03.2024 року витребувано належним чином завірену копію вказаної спадкової справи з якої вбачається, що остання дійсно заведена на підставі поданої АТ «АЛЬФА-БАНК» заяви за №б/н від 23.03.2021 року.

В рамках даної спадкової справи, державним нотаріусом отримано: інформаційну довідку зі спадкового реєстру за №64111043 від 26.03.2021 року, з якої вбачається відсутність відкритої спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна ОСОБА_1 ; інформаційну довідку зі спадкового реєстрі за №64111045 від 26.03.2021 року, з якої вбачається відсутність наявність чинних та діючих заповітів чи спадкових договорів складених від імені ОСОБА_1 ; витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за №64111086 від 26.03.2021 року про реєстрацію спадкової справи №165с/2021 до майна ОСОБА_1 , який не містить інформації про наявність спадкоємців до майна останнього чи інформації про видані свідоцтва про прийняття спадщини.

Заявник стверджуючи про те, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав до суду довідку-розрахунок заборгованості, відповідно до якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року, станом на 31.12.2010 року, становить в сумі 88705,19 доларів США, що становить еквівалент 706244,11 грн.

Також у відповідності до наданої інформаційної довідки з Державного реєстру речових парв на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за №330028653 від 24.04.2023 року встановлено, що іпотечне майно за договором кредиту №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року, - квартира АДРЕСА_1 , залишається зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_1 , перебуває іпотеці АТ «Альфа-Банк» на підставі іпотечного договору від 19.01.2007 року за р.№94 та перебуває під обтяженням забороною на нерухоме майно.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Посилаючись на те, що позичальник за договором кредиту №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до майна якого відкрилась спадщина, до якої також входить заборгованість останнього за договором кредиту №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року, кредитодавцем якого є АТ «СЕНС БАНК», а також приймаючи відсутність спадкоємців до майна спадкодавця, банк стверджує про необхідність визнання спадщини до майна ОСОБА_1 відумерлою та передати її у власність територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Щодо заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст.16ЦКУкраїни відноситься, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями частини першої ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1277 ЦК України регламентовано відумерлість спадщини.

Відповідно до положень вказаної статті, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Згідно із ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 338 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 199/353/17-ц (провадження № 61-46195св18), від 20 січня 2021 року у справі № 644/3546/17 (провадження № 61-22990св19) .

Поряд з цим, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Приймаючи вищевикладене, встановлені судом обставини, надаючи оцінку наданим до суду доказам, суд зазначає наступне.

Як вбачається, для вирішення питання про визнання спадщини відумерлою, першим підлягає встановленню наявність відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Поряд з цим, заявник стверджуючи про наявність спадщини до майна ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав до суду жодного доказу на підтвердження смерті або оголошення померлим фізичної особи - ОСОБА_1 , як позичальника за договором кредиту №2007/24-24/05 від 19.01.2007 року, як і не користувався процесуальним правом під час розгляду справи на витребування відповідних доказів.

Також судом не приймається факт наявності заведеної державним нотаріусом спадкової справи №165с/2021 до майна ОСОБА_1 , як підтвердження факту смерті останнього, враховуючи, що у відповідності до положень пункту 2 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна: про прийняття спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.5 цього пункту.

Як вбачається з витребуваних судом належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи №165с/2021, державним нотаріусом спадкову справу було заведено на підставі заяви кредитора та викладеної ним інформації, а також на виконання вказаних приписів Порядку були здійснені дії з перевірки наявності заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту за даними Спадкового реєстру відносно ОСОБА_1 , померлого за повідомленою кредитором інформацією ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, подані кредитором докази не містять доказів на підтвердження факту смерті або оголошення померлим ОСОБА_1 , як і відсутні докази на підтвердження вчинених державним нотаріусом, в рамках заведеної спадкової справи №165с/2021, дій з перевірки факту наявності державної реєстрації смерті ОСОБА_1 , померлого за повідомленою кредитором інформацією ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідком чого, суд доходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявником доводів про відкриття спадщини до майна ОСОБА_1 , враховуючи відсутність та недоведеність факту смерті або оголошення померлим останнього.

Додатково, суд зазначає, що заявник стверджуючи про відсутність спадкоємців до майна ОСОБА_1 , не надав до суду жодних належних доказів на підтвердження відсутності осіб, які постійно проживали разом з ОСОБА_1 станом на повідомлену заявником, однак не доведену, дату смерті останнього, або відсутність у останнього малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які у відповідності до приписів ч.3, 4 статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Крім того, суд зазначає, що заявник під час розгляду справи не скористувався процесуальним правом на подання відповідних клопотань для витребування необхідних для розгляду справи доказів.

Також, заявник належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак останній реалізував своє процесуальне право на подання заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався процесуальним правом на прийняття участі під час розгляду справи.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи викладене в цілому, суд доходить до висновку, що вимоги заявника в порушення приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України не доведені та необґрунтовані належними доказами, за наслідком чого, приймаючи що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає у задоволенні заяви АТ «СЕНС БАНК» про визнання спадщини, яка відкрилась до майна ОСОБА_1 , відумерлою, слід відмовити.

Згідно з ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 89, 263-265, 273, 293, 334-338, 352-354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), заінтересована особа: Одеська міська рада (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, площа Думська, 1), про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.05.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.