Справа № 158/1854/22 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/239/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Луцької міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяна Олександрівна про визнання недійсним рішення в частині приватизації земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору дарування, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року та апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_1 , на додаткове рішення від 20 грудня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 02 вересня 2022 року звернувся в суд з позовом про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, державного акту на землю, договору дарування земельної ділянки. Позов мотивує тим, що рішенням Ківерцівського районного суду від 24 жовтня 2018 року за ним було визнано право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та будівлями в АДРЕСА_1 . Його дід ОСОБА_5 , баба ОСОБА_6 працювали в колгоспі, будинок АДРЕСА_1 , у якому вони проживали, відносився до категорії колгоспного двору. Ними отримано пів гектара землі для утримання будинку та ведення господарства. У 1976 році біля будинку АДРЕСА_2 , в користуванні будинку якого не було жодної земельної ділянки. З 1986 року він був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . У 1988 році помер ОСОБА_5 , у 1991 році - ОСОБА_6 . Він залишився єдиним зареєстрованим у будинку і став єдиним власником будинку, головою колгоспного двору. При приватизації земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1060), на якій розташований його будинок, дізнався, що вона приватизована його матір`ю ОСОБА_7 . На підставі рішення Жидичинської сільської ради № 10 від 14 листопада 1996 року ОСОБА_8 11 листопада 1997 року видано державний акт на право приватної власності на землю. Передача земельної ділянки у власність ОСОБА_8 відбулася відповідно до рішення Жидичинської сільської ради від 14 листопада 1996 року, яким передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства 0,27 га. 06 грудня 2011 року на підставі договору дарування ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 0,52 га. Прослідковується безпідставний перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинки до будинку АДРЕСА_3 . При ухваленні рішення Жидичинською сільською радою в частині передачі ОСОБА_9 земельної ділянки не було взято до уваги його право приватизації земельної ділянки, яка була у користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Просить визнати недійсними рішення Жидичинської сільської ради народних депутатів № 10 від 14 листопада 1996 року в частині приватизації земельної ділянки на ОСОБА_8 , державний акт на право власності на землю серії ІV-ВЛ № 031681, виданий Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області від 11 листопада 1997 року на ОСОБА_8 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності № 490, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 06 листопада 2011 року загальною площею 0,52 га, передану для обслуговування житлового будинку (0,25 га) та ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, Кадастрові номери: :01:001:1060, :01:001:1061, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Грудзевич Т. О. Ківерцівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1228.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 20 грудня 2023 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою, в сумі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду від 27 листопада 2023 року в цій справі. Вважає цього незаконним і необґрунтованим, прийнятим із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і процесуального права. Суд проігнорував, що оскаржуване рішення сільської ради № 10 від 14 листопада 1996 року порушує його майнове право на приватизацію земельної ділянки, що розташована під належним йому будинком. Сільською радою не узято до уваги його право на приватизацію земельною ділянкою площею 0,52 га, яка була у користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та яка перейшла до нього у встановлений законом спосіб. Оскільки підстави для відмови в позові були відсутні, вважає, що похідні вимоги також підлягають задоволенню. Він набув право власності на будинок, до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій такій будинок розташований, у зв`язку із цим державний акт на право власності на землю серії IV-ВЛ № 031681 підлягає визнанню недійсним, як і договір дарування від 06 грудня 2011 року. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року в цій справі та нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 20 грудня 2023 року в цій справі. Вказує, що жодних обґрунтувань щодо відмови у стягненні 15 000 грн судом не зазначено. Витрати відповідача на правничу допомогу є реальними, доведеними, підтвердженими належними доказами, співмірними зі складністю справи та обсягом проведеної адвокатом роботою. Позивач доказів неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу до суду не надав, однак суд зменшив розмір понесених витрат на правову допомогу виключно з власних міркувань. Просила додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року в цій справі змінити, стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 20 000 грн понесених судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача ОСОБА_1 зазначив, що позивачем обрано неправильний та неефективний спосіб захисту інтересів, що також є самостійною підставою для відмови в позові. Визнання недійсним рішення Жидичинської сільської ради народних депутатів № 10 від 14 листопада 1996 року та Державного акту на право власності на землю серії IV-ВЛ № 03168, виданого 11 листопада 1997 року на ім`я ОСОБА_8 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , жодним чином не поновлює права позивача, які з огляду на обставини справи не порушені вказаними документами узагалі. Доводи про набуття ОСОБА_8 права власності на земельну ділянку ніби-то всупереч її волі є надуманими. ОСОБА_8 отримала земельну ділянку за її заявою згідно нормативно-правових актів у 1996 році на підставі належним чином розробленої землевпорядної документації для обслуговування житлового будинку, в якому вона проживала разом із членами родини. Враховуючи, що адреса майна належного позивачу є відмінною від адреси земельної ділянки відповідачів, яка набута на підставі договору дарування задовго до набуття права власності на будинок, договір дарування не зачіпає охоронювані законом інтереси позивача. Оскільки позивач не є стороною договору дарування земельної ділянки від 06 грудня 2011 року, не є власником майна, яке було предметом договору, відтак оспорюваний правочин не зачіпає права та обов`язки позивача. Просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року без змін.

Позивач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 зазначив, що беручи до уваги надані відповідачем докази понесення судових витрат, прийняте рішення суду першої інстанції від 27 листопада 2023 року, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконанні адвокатом роботи, суд визначив належну суму судових витрат. У справі не складено крім відзиву будь-яких інших процесуальних документів. Судових засідань було небагато. Такі обставини виключають необхідність витрат адвокатом значного часу для підготовки та подання відзиву у цій справі, відсутність потреби вивчення документів по справі, вивчення судової практики чи визначення правової позиції по справі. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 , поданої адвокатом Сорокопудом М. О., на додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року в цій цивільній справі у повному обсязі та залишити в силі це судове рішення.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 на додаткове рішення суду від 20 грудня 2023 року в цій справі підтримав, просив задовольнити, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги позивача з підстав, викладених у відзиві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника позивача ОСОБА_10 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

При вирішенні даного клопотання та можливості розгляду справи колегія суддів виходить з такого.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному засіданні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів зауважує, що при відкладенні 26 березня 2024 року апеляційним судом цієї справи на 04 квітня 2024 року за клопотаннями позивача та його представника (у клопотанні від 25 березня 2024 року представник зокрема просив відкласти розгляд цієї справи на іншу дату, але не раніше 02 квітня 2024 року), міг повідомити про зайнятість у іншому процесі, у тому числі такому, де адвокат є захисником обвинуваченого. Колегія суддів ураховує, що представник позивача висловив свою позицію у відзиві на апеляційну скаргу. Неявка представника не перешкоджає явці особи, яку він представляє, в судове засідання.

Колегія суддів ухвалила визнати неявку позивача та його представника в судове засідання апеляційної інстанції без поважних причин, відмовити у клопотанні представника позивача про відкладення розгляду справи, проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача - задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок із надвірними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 ) і зареєстровано це право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 грудня 2018 року.

Із протоколу № 10 засідання сесії Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 14 листопада 1996 року встановлено прийняття рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність відповідно до заяв громадян (додатки 1, 2, 3), серед яких є ОСОБА_8 , площа для обслуговування житлового будинку 0,25 га, площа для ведення особистого підсобного господарства 0,27 га. На підставі вказаного рішення Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області 11 листопада 1997 року видано ОСОБА_8 державний акт на право приватної власності на землю.

Відповідно до договору дарування від 06 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т. О., ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному земельної ділянки загальною площею 0,52 га, переданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, кадастрові номери :01:001:1060, :01:001:1061.

Відповідно до статті 17 Земельного Кодексу Української РСР (в редакції від 18 грудня 1990 року) надання земельних ділянок у володіння або користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів. У рішеннях про надання земельних ділянок у володіння або користування зазначається мета, для якої вони відводяться. Порядок вирішення питань про надання земельних ділянок у володіння або користування встановлюється Верховною Радою Української РСР.

Згідно зі статтею 23 цього Кодексу право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР.

За частиною 1 статтею 30 цього Кодексу при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше непередбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до змісту статті 120 ЗК України (в редакції від 04 листопада 2018 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За частиною 1 статті 202 та частиною 1 статті 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з погосподарськими книгами у 1995, 1996 роках за господарством позивача ОСОБА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) було закріплено землі 0,08 га, а за будинковолодінням ОСОБА_8 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) було закріплено 0,50 га землі, у період з 1997 року по 1998 рік за будинковолодінням позивача - 0,20 га, а за будинковолодінням ОСОБА_8 - 0,50 га землі.

Дід позивача ОСОБА_5 , зі слів позивача, помер у 1988 році, баба позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Колгоспні двори припинили існування з вступом в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність».

Згідно з відміткою у паспорті Громадянина України ОСОБА_2 з 29 серпня 1986 року зареєстрований в АДРЕСА_1 . Проте у паспорті міститься виправлення номеру будинку «11» та «13», з яких незрозуміло, у якому саме будинку зареєстрований позивач. Погосподарські книги не містять у собі номери будинків.

Відповідно до довідки про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок від 26 листопада 1990 року позивачу ОСОБА_2 згідно із записом у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської ради народних депутатів за № 62 належить на праві особистої власності житловий будинок, розміщений на земельній ділянці колгоспу ім. Кірова Ківерцівського району Волинської області і знаходиться в селі Жидичин Ківерцівського району Волинської області. Будинок дерев`яний, покритий шифером, до нього примикають господарські будівлі: хлів, льох, оцінка будинку становить 5585 руб. За змістом цієї довідки, до будинку надається в користування присадибна земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, розміром 0,08 га. Ця довідка стосується будинку, що знаходився в АДРЕСА_5 .

У спірному договорі дарування зазначено, що земельні ділянки належать ОСОБА_9 . На земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1060, розташований належний ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами.

Колегією суддів не встановлено, що за будинком, право власності на який відповідно до рішення суду набув позивач, була закріплена земельна ділянка, яка надана ОСОБА_8 на підставі рішення Жидичинської сільської ради від 14 листопада 1996 року. Вказаним рішенням про надання земельної ділянки ОСОБА_8 і державним актом на право власності на землю, виданим ОСОБА_8 не порушуються права позивача. Позивач не подав суду доказів, які б підтверджували його фактичне користування спірною земельною ділянкою. Жодних фальсифікацій, помилок органу місцевого самоврядування при оформленні права власності на ОСОБА_8 не встановлено.

ОСОБА_8 є матір`ю позивача і померла, що не оспорюється. За життя ОСОБА_8 позивач не оспорював її права власності на спірні земельні ділянки. ОСОБА_8 як власник земельної ділянки мала право нею розпорядитися і подарувати відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Цим договором дарування не порушуються права ОСОБА_2 , оскільки він не довів свого права на ці земельні ділянки. Відповідачі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які на даний час є власниками земельної ділянки, ніяким чином не порушили права та інтереси позивача.

Чинні норми ст. ст. 120, 155 ЗК України, а також правові позиції Верховного Суду, у яких спір вирішувався на підставі ст. 120 ЗК України, на які зробленні посилання в апеляційній скарзі не можуть бути застосовані до спірних правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, які виникли задовго до прийняття цих норм права. Рішення суду не є цивільно-правовою угодою, а тому при визнанні права власності на будинок на підставі рішення суду не можна застосовувати правове регулювання переходу права на земельну ділянку при переході права на будівлю.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними рішення сільської ради про надання земельної ділянки ОСОБА_9 , державного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_9 і відповідно визнання договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_11 .

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Вирішуючи вимоги апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 на додаткове рішення суду від 20 грудня 2023 року колегія суддів зазначає таке.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 цієї статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 зазначив, що орієнтовний розмір витрат відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн. Упродовж п`яти днів з дня ухвалення рішення суду представник відповідача звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення в цій справі, надав докази понесення відповідачем таких витрат: договір про надання правової допомоги адвокатом від 12 жовтня 2022 року (фіксована сума гонорару адвоката щодо представництва і захисту інтересів останньої в судових інстанціях по цивільній справі № 158/1864/22 складає 20 000 грн); акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги (з детальним описом виконаних робіт) від 29 листопада 2023 року на суму 20 000 грн; квитанції до прибуткового касового ордера № 12/10/2022 від 12 жовтня 2022 року про оплату в розмірі 7000 грн та № 29/11/23 від 29 листопада 2023 року про оплату в розмірі 13 000 грн.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, в якій, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням передбачених процесуальним законом критеріїв, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції 20 грудня 2023 року заперечив щодо задоволення заяви відповідача про стягнення з нього судових витрат, просив відмовити в її задоволенні. Будь-яких обґрунтувань такого заперечення позивач не навів. Ні позивач, а ні його представник у заявах по суті спору доводів щодо зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу не наводили.

Зазначаючи, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суд першої інстанції не вказав, на підставі яких доводів позивача, перевірених та підтверджених в судовому засіданні, прийнято рішення про зменшення судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні суду не навів достатнього обґрунтування зменшення суми судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, унаслідок чого такі витрати безпідставно зменшено до 5000 грн.

Рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову. Таке рішення зокрема, але не виключно, ґрунтується на доводах представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Обсяг наданих адвокатом послуг складає підготовка відзиву на позов, участь у підготовчих засіданнях (24 січня 2023 року, 06 лютого 2023 року), у судових засіданнях (08 травня 2023 року, 24 травня 2023 року, 29 серпня 2023 року, 02 листопада 2023 року, 27 листопада 2023 року), ознайомлення з матеріалами справи 02 листопада 2023 року. Беручи до уваги заперечення позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в користь відповідача ОСОБА_3 , заявлений до стягнення з відповідача на користь відповідача розмір таких судових витрат у розмірі 20 000 грн є завищеним та підлягає зменшенню до 15 000 грн.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, змінити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, стягнувши 15 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року в цій справі залишити без змін.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року в цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді