Справа № 199/3813/24
(2/199/2178/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернуся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 21 вересня 2020 року між сторонами укладено кредитний договір №400RPUA202650001, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 69000 гривень, зобов`язавшись його повернути до 20 вересня 2025 року щомісячними платежами згідно графіку, сплативши 18,99% річних (29,99% річних у разі настання відкладальних обставин) за користування кредитом. Однак відповідач, на відміну від позивача, свої договірні зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість станом на 14 лютого 2024 року в загальному розмірі 77576,93 гривень, з яких: 55712,87 гривень заборгованість за тілом кредиту, 21864,06 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, яку позивач своєю письмовою вимогою від 26 лютого 2024 року просив відповідача погасити, здійснивши повернення кредиту в достроковому порядку. Оскільки така вимога залишилась без виконання, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану кредитну заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 вересня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №400RPUA202650001, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 69000 гривень, зобов`язавшись його повернути до 20 вересня 2025 року щомісячними платежами згідно графіку, сплативши 18,99% річних (29,99% річних за наявності відкладальної обставини) за користування кредитом. Умовами кредитного договору (п.п.9.1-9.3) передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту позичальником у випадку невиконання останнім будь-яких зобов`язань за цим договором, зокрема у випадку несвоєчасного виконання грошових зобов`язань більш ніж на один календарний місяць. Викладені обставини підтверджуються копією вказаного кредитного договору з додатками, копією меморіального ордеру, випискою по банківському рахунку відповідача, копією анкети-заяви позичальника.

Із матеріалів справи також встановлено, що відповідач, на відміну позивача, не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 14 лютого 2024 року в загальному розмірі становить 77576,93 гривень, з яких: 55712,87 гривень заборгованість за тілом кредиту, 21864,06 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивач, користуючись своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, своєю письмовою вимогою від 26 лютого 2024 року просив відповідача погасити в досудовому порядку, здійснивши дострокове повернення кредиту. Однак дотепер позичальник погашення кредитного боргу не здійснила, а розмір її заборгованості залишився незмінним. Викладені обставини підтверджується копією досудової вимоги, копіями поштової документації, копією розрахунку заборгованості.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №400RPUA202650001 від 21 вересня 2020 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення такого договору із дотриманням вимог законодавства щодо порядку його укладення, змісту та форми, а також підтверджено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за цим кредитним договором по відношенню до позивача, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача права вимагати дострокового повернення кредиту із кореспондуючим цьому праву обов`язком позичальника здійснити таке повернення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2422,4 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 525, 526, 530, 601-612, 625, 626, 629, 639, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.13, 16 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс Банк» (; адреса місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/2) заборгованість за кредитним договором №400RPUA202650001 від 21 вересня 2020 року станом на 14 лютого 2024 року в загальному розмірі становить 77576,93 гривень, з яких: 55712,87 гривень заборгованість за тілом кредиту, 21864,06 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс Банк» (; адреса місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/2) судовий збір в розмірі 2422,4 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко