Провадження № 2/204/2543/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 ; виплатити ОСОБА_3 92 500,00 грн., внесені позивачем на депозитний рахунок суду. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача - ОСОБА_4 , яка проживала разом із позивачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .В той же час, 27 січня 1998 року ОСОБА_4 було оформлено заповіт, яким було складено заповіт на все майно та квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 на користь позивача. Також спадкоємцем був старший брат позивача - ОСОБА_5 (у подальшому Відповідач), який звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори №3 із заявою про прийняття спадщини і 18 липня 2018 р. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на ? квартири, а Відповідач отримав у спадщину 1/4 частку квартири, в той же час йому за заповітом не передавалася відповідна частка. Після цього Позивач запропонував своєму старшому брату ОСОБА_6 виплатити грошима вартість її частки в квартирі. При цьому позивач виходив з того, що спірна квартира не може бути поділеною, а частка ОСОБА_6 в ній є незначною і не може бути виділена в натурі. Окрім того, ОСОБА_6 проживає в іншій квартирі і жодним чином не приймав участі в утриманні спірної квартири, комунальній послуги не сплачував.У подальшому ОСОБА_6 уклав договір дарування частки квартири на користь своєї співмешканки ОСОБА_3 , серія та номер: реєстр № 2571/НОА093417, виданий 20.09.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В. Фактично ОСОБА_6 не попереджував позивача про укладення договору дарування із Відповідачем і відповідно не брав нотаріальної згоди у позивача як у співвласника вказаної квартири на дарування. Окремо звертаємо увагу суду, що вказана ? частина спірної квартири є не єдиним нерухомим майном, яке належить Відповідачу. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Відповідачу належить: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .Тобто оскаржувана частка у квартирі, яка належить позивачу, не є єдиним житлом відповідачки. Більш того, відповідачка фактично не проживає у оспорюваній квартирі, і жодним чином не приймає участі в утриманні спірної квартири, комунальній послуги не сплачує. Позивач не має іншого житла, проживав разом із матір`ю у вказаній квартирі. Відповідачка не погоджується продати позивачу свою частку квартири та взагалі не виходить на зв`язок із позивачем. Відповідно до звіту про оцінку майна від 06.11.2023 р. квартири АДРЕСА_1 вартість оспорюваної квартири становить 370 000,00 грн. та відповідно вартість частки квартири Відповідачки становить 92 500,00 грн. Грошову суму для виплати відповідачки вартості еквіваленту її частки у спірній квартирі, було внесено на депозитний рахунок суду. Зазначені нами обставини підтверджуються доданими до заяви документами.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану позовну заяву та просили її задовольнити, пояснили, що внесуть вищевказану суму на депозит суду, якщо позов буде задоволено.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 8) ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , 1926 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з частин квартири АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №3-554.

Згідно акту ТОВ «Дніпровський проектно-конструкторський технологічний інститут» від 19.06.2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_6 не існує технічної можливості виділення частини квартири в об`єктів нерухомого майна однокімнатну квартиру, для подальшого її відчуження, тому що площа частини цієї квартири дорівнює 14,38 м2, а мінімально можлива площа однокімнатної квартири не може бути менше ніж 24,3 м2. Варіантів поділу не має.

Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 20.02.2024 року вбачається, що частки квартири за адресою АДРЕСА_2 на праві спільної частки належить ОСОБА_3 , на підстав договору дарування квартири від 20.09.2019 року (а.с. 34-36).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем обставин у пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) викладено правовий висновок про те, що … [відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності].

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 736/659/19 (провадження № 61-4489св21) виклав висновок про те, що … [неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї].

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивачем на депозитний рахунок суду не вносилась вартість спірної частки квартири та зазначив, що у разі задоволення позову ними буде переведено відповідну суму за частки квартири на депозитний рахунок суду. Проте, в позовній заяві вказано, що грошову суму для виплати відповідачці вартості еквіваленту її частки у спірній квартирі, було внесено на депозитний рахунок суду.

Зазначені обставини підтверджуються доданими до заяви документами.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що відповідачка не користується даною квартирою до суду не надано.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].

Позивачем не доведено наявність передбачених ч. 1ст. 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідачів у спільному майні шляхом компенсації вартості часток будинку та земельних ділянок.

Позивач не довів, що припинення права власності на належні відповідачу по 1/4 частці у спірній квартирі не завдасть останнім істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258, 263-265, 267, 268, 352, 354, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (вказано в позові): АДРЕСА_7 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (вказано в позові): АДРЕСА_8 .

Суддя В.В. Самсонова