КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7673/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Петренко Н.О. в м. Київ 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця, в розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку, у відповідності до того, яка з цих обставин настане першою; покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2003 року по 17 січня 2011 року, який було розірвано рішенням суду, від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_4 . На даний час ОСОБА_4 є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. В середньому на утримання дочки (одяг, харчування, проїзд на навчання, комунальні послуги тощо) вона витрачає в місяць 10000 грн. Відповідач працездатний, має змогу працювати та одержувати заробітну плату та інший заробіток, на утриманні у нього нікого немає і він має змогу утримувати їх спільну дочку. Оскільки відповідач на даний час офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2023 року і до досягнення нею 23-річного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів з часу подання позивачем заяви і до закінчення дитиною навчання, проводити розгляд заяви за відсутності відповідача та його представника.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що відповідача не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, відповідач особисто дізнався про існування зазначеного рішення через застосунок «Дія».

Позивачем всупереч ст. 177 ЦПК України не було надіслано листом з описом вкладення копії позовної заяви та документів, що додаються до неї, відповідачу, і судом першої інстанції також не було направлено на його адресу копії позовної заяви та документів, що додаються до неї, в зв`язку з чим він не зміг подати відзив на позовну заяву та захистити свої законні права та інтереси.

Повідомляв, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягувались аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29 січня 2009 року і до повноліття дитини в розмірі частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказував, що згідно довідки ТОВ «ДОСА-ДДК», він працює на даному підприємстві з 08 червня 2022 року, займає посаду чергового по стоянці, дохід за період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 63234,92 грн., тобто в середньому він отримує щомісяця не більше 9000 грн.

Вважав, що призначення аліментів в твердій грошовій сумі грубо порушує його права, оскільки розмір визначених судом аліментів складає майже половину його доходу.

Зауважував, що не відмовляється матеріально допомагати дочці, однак вважає, що достатнім розміром стягнення з відповідача є аліменти в розмірі 1/6 частини всіх доходів з часу подання позивачем заяви і до закінчення дитиною навчання. Крім того, він є годувальником для своїх непрацездатних батьків, оскільки вони обидва є пенсіонерами, розмір їх пенсії є мінімальним, і забезпечити проживання за рахунок цих доходів неможливо. Його доходом є лише заробітна плата, яку він не приховує, однак на сьогоднішній день дохід відповідача повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, допомогу батькам, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилалась на те, що відповідно до ухвали суду від 11 грудня 2023 року справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, копія зазначеної ухвали з копією позовної заяви і додатками була направлена апелянту. Доказів неотримання вказаних документів ним суду не надано. Відзив на позовну заяву і клопотання про розгляд справи з викликом сторін апелянт суду не надав. При цьому апелянт не оспорює неодержання ним копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, а оспорює тільки неодержання рішення суду. Також в апеляційній скарзі вказано, що відповідач особисто дізнався про існування рішення через застосунок «Дія» і отримав рішення особисто в приміщенні суду 08 січня 2024 року, до таких доводів сторона позивача відноситься критично, оскільки в подальшому відповідач визнає, що дізнався про існування позову випадково, вже коли на адресу реєстрації було направлено рішення суду, тобто апелянт, в установленому законом порядку, отримав судове рішення.

Щодо посилань апелянта на порушення позивачем вимог абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, вказувала, що дана норма не має ніякого відношення до подачі позовної заяви з додатками на паперових носіях через канцелярію суду, оскільки вона стосується подачі документів в електронній формі через електронний кабінет. Позовна заява була подана відповідно до ст. 175, 177 ЦПК України.

Вказувала, що апелянт надав суду довідку з роботи, місце якої на час надання позову не було відоме позивачу. Більше того, для суд не має значення, чи апелянт працює, так як в позовних вимогах передбачалась сплата аліментів у фіксованій грошовій сумі, а не в частині від доходу апелянта.

Посилалась на ч. 3 ст. 181 СК України, вказувала, що виходячи з даної статті, спосіб стягнення аліментів є виключним правом позивача, яке вона виразила в позовних вимогах, і в рішенні суду ці вимоги задоволені частково.

Вказувала, що апелянт просить суд скасувати рішення від 11 грудня 2023 року у справі № 759/19340/23, тим самим він взагалі відмовляється сплачувати аліменти за рішенням суду, голослівно мотивуючи це тим, що він є годувальником батьків-пенсіонерів, які колись утримували його. Такі твердження апелянта позбавлені логіки, так як допомога батькам-пенсіонерам не може звільняти апелянта від сплати аліментів для утримання дитини. Прохання апелянта щодо постановлення рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини доходів юридично не вмотивоване. В абзаці 2 ч. 3 ст. 181 СК України прямо вказано, що спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто апеляційний суд не може змінювати спосіб стягнення аліментів за заявою відповідача, так як відповідно вказаній статті, право визначати спосіб стягнення аліментів належить виключно позивачу, яка зі способом стягнення аліментів визначилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а. с. 16), які перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2003 року, розірваному рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2011 року (а. с. 15, 21).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2009 року в справі № 2-1109/2009 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29 січня 2009 року і до повноліття дитини, в розмірі частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 20).

Місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 11, 18).

Згідно довідки Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця від 08 вересня 2023 року, ОСОБА_4 є студенткою 1 курсу, 13225 МС групи медичного факультету № 2 Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, термін закінчення навчання - 2028 рік (денна форма навчання), термін навчання 5 років (а. с. 19).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано новий доказ, а саме копію довідки ТОВ «ТИСА-ДДК», виданої ОСОБА_1 в тому, що він працює в ТОВ «ТИСА-ДДК» з 08 червня 2022 року, на даний момент займає посаду чергового по стоянці, дохід за період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 63234,92 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції на адресу відповідача ОСОБА_1 , зазначену в позові як адреса реєстрації його місця проживання ( АДРЕСА_2 ), направлялася копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, які не були вручені відповідачу та повернулися до суду першої інстанції у конверті, на якому зазначено відмітки Укрпошти за закінченням терміну зберігання (а. с. 28), і 11 грудня 2023 року судом першої інстанції було ухвалене рішення (а. с. 29).

Наведені обставини дають підстави для висновку, що неможливість подання відповідачем нових доказів що суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, підтверджується неотриманням ним копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, а отже фактичною необізнаністю про розгляд справи, в зв`язку з чим відповідач не міг скористатись процесуальним правом відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що з урахуванням принципу диспозитивності та рівності сторін подані відповідачем нові докази підлягають прийняттю та оцінці в сукупності з іншими доказами.

Водночас, наведеним спростовуються безпідставні доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не направлялися на адресу відповідача процесуальні документи взагалі.

Апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає таку ж адресу свого місця проживання, як і у позові.

Крім того, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо невиконання позивачем процесуального обов`язку надіслати листом з описом вкладення копії позовної заяви та документів, що додаються до неї, відповідачу, оскільки ст. 177 ЦПК України покладає на позивача відповідний обов`язок лише у випадку подання до суду позовної заяви в електронній формі, а в даному випадку позовна заява та документи, що додаються до неї, подані позивачем в письмовій формі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 обґрунтовувала його тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2003 року по 17 січня 2011 року, який було розірвано рішенням суду. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_4 . На даний час ОСОБА_4 є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. В середньому на утримання дочки (одяг, харчування, проїзд на навчання, комунальні послуги тощо) вона витрачає в місяць 10000 грн. Відповідач працездатний, має змогу працювати та одержувати заробітну плату та інший заробіток, на утриманні у нього нікого немає і він має змогу утримувати їх спільну дочку. Оскільки відповідач на даний час офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, зокрема, доказів матеріального стану відповідача, розміру його заробітку (доходу), наявність на праві власності, володіння та/або користування рухомого або нерухомого майна. При цьому законодавець встановлює обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними 23 років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Апеляційний суд в цілому погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанови Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 164/299/21).

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, суд першої інстанції, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів отримання відповідачем копії позовної заяви та об`єктивну неможливість подання ним відзиву на позовну заяву, не перевірив наявності у ОСОБА_1 можливості надавати допомогу у визначеному судом розмірі 4000 грн.

Вирішуючи питання про розмір цих аліментів, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач, зазначаючи розмір витрат на утримання повнолітньої дочки в середньому 10000 грн. на місяць, не надала доказів понесення цих витрат, а відтак, позивачем не обґрунтовано, що аліменти підлягають стягненню саме в розмірі 5000 грн.

Зважаючи на розмір заробітку (доходу) відповідача згідно довідки, наданої ним до апеляційного суду, який за період з липня 2023 року по грудень 2023 року становив 63234,92 грн. (після оподаткування 50904,12 грн.), висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача в розмірі 4000 грн. щомісячно не узгоджуються як з розміром доведеного доходу відповідача, так і з недоведеними витратами повнолітньої дитини на навчання.

Апеляційний суд враховує, що відповідач частково визнав позов і погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини щомісячно від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. При цьому відповідач посилався на обставини утримання ним непрацездатних батьків, проте будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надав.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, і оскільки позивачем обрано спосіб стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі, суд позбавлений можливості визначати розмір аліментів у частці від доходу батька.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, стягнутих судом першої інстанції, до 2500 грн., вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим, достатнім, справедливим, таким, що може забезпечити потреби дитини, яка продовжує навчання, а також забезпечить рівність обох батьків у виконанні обов`язку з утримання повнолітньої дитини, відповідає вимогам розумності і є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що судом стягнуто аліменти до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку, що не в повній мірі узгоджується з вимогами ст. 199 СК України, оскільки не враховує положення ч. 2 ст. 199 СК України, якою передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні також шляхом доповнення його резолютивної частини цією умовою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, судова кореспонденція в даній справі йому не була вручена, він не знав про існування позову та судового розгляду, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, в тому числі подати відзив на позовну заяву, апеляційний суд враховує, що дійсно, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження в справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 25). Копію ухвали направлено сторонам для відома, відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї.

Конверт з копією ухвали, направлений на адресу відповідача ОСОБА_1 було повернуто до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Наведеним спростовуються доводи відзиву на апеляційну скаргу, що доказів про те, що відповідач не одержав копію позовної заяви з додатками, апелянт суду не надав, як не надав і відзив на позовну заяву, а також довідку з місця роботи.

Разом із тим, процесуальні права відповідача були поновлені апеляційним судом, яким було відкрито провадження за апеляційною скаргою відповідача та здійснено апеляційний перегляд справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутності відповідача, не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, апеляційний суд враховує наступне.

Розгляд даної справи здійснено судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а відтак судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду лише у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим.

Однак в даному випадку апеляційним судом таких обставин не встановлено, оскільки розгляд справи судом першої інстанції відбувся в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни в частині розміру стягнутих аліментів та періоду стягнення, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2023 року і до закінчення донькою навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і не підлягає зміні або скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і компенсує судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 805,20 грн., пропорційно до її задоволення, за рахунок держави.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів та періоду їх стягнення, стягнувши із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2023 року і до закінчення донькою навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 805,20 грн., понесені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ), компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.