Номер провадження: 22-ц/813/7390/24
Справа № 518/725/23
Головуючий у першій інстанції Тарасенко М.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 518/725/23

Провадження номер: 22-ц/813/7390/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ширяївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тарасенка М.С. 04 вересня 2024 року, повний текст рішення складений 04 вересня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів аліментів на його утримання як батька, який потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що він є інвалідом третьої групи загального захворювання. Регулярне вживання ліків потребує значних матеріальних витрат. Єдиним джерелом існування є - пенсія по інвалідності, значна частина якої витрачається ним на придбання ліків. Відповідачі, маючи можливість, матеріальної допомоги не надають (Т. 1, а. с. 1 - 3).

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у письмових поясненнях, які своєю суттю є відзивами на позов, просять у задоволенні позову відмовити.

Відповідачі посилаються на те, що позивач тривалий час проживав окремо від сім`ї, вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, не працював. Позивач вказує на те, що він є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням. Разом з тим, не надає доказів щодо розміру пенсії по інвалідності.

Відповідач ОСОБА_3 додатково зазначає, що на його утриманні знаходиться троє дітей та дружина, яка не працює. Його сім`я проживає в м. Южне Одеської області, свого житла не має, мешкає в орендованій квартирі.

Відповідачка ОСОБА_2 додатково посилається на те, що вона працює в м. Києві, житло орендує, власного житла не має. Враховуючи вік відповідача, наявність третьої групи інвалідності, відповідач у змозі влаштуватися на роботу охоронником тощо (а. с. 108, 109).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 1 200,00 грн. на місяць, починаючи стягнення з 01.05.2023 року довічно.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 1 200,00 грн. на місяць, починаючи стягнення з 01.05.2023 року довічно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 536,80 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на отримання професійної правничої допомоги у сумі - 350,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі - 536,80 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на отримання професійної правничої допомоги у сумі - 350,00 грн..

Рішення суду мотивовано тим, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У позивача ОСОБА_1 крім відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає інших рідних працездатних осіб, які можуть надавати позивачу матеріальну допомогу. При цьому, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище позивача, який не працює, не отримує дохід та має інвалідність(а. с. 111 - 113).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а. с. 121 - 123).

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) за весь час спільного проживання з батьком останній не займався вихованням дітей, зловживав спиртними напоями, не утримував дітей матеріально. ЇЇ вихованням займалася бабуся - ОСОБА_4 ; 2) через постійні сварки та зловживання алкоголем з боку позивача шлюб між батьками був розірваний. Втомившись від постійних сварок батьків, вона переїхала до м. Києва де мешкає зараз у гуртожитку. Працює в м. Києві, окрім заробітної плати інших доходів вона не має. Через відсутність матеріальної допомоги з боку батька вимушена була звертатися до кредитних установ для отримання додаткових коштів; 3) у липні 2023 року був проданий належний батькам будинок за ціною - 200 000 грн.. Від продажу будинку позивач отримав кошти у сумі - 100 000 грн.; 4) позивачем не надано довідки про його доходи, а саме про розмір пенсії по інвалідності (а. с. 128 - 132).

Виходячи з вищевказаних доводів апеляційної скарги, відсутності в матеріалах справи доказів щодо представництва апелянтом інтересів другого відповідача - ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 ..

Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

Позивач - ОСОБА_1 правом на подачу відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу від позивача до Одеського апеляційного суду не надійшов.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду 08 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху (а. с. 125).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (а. с. 169).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 повернулося до апеляційного суду 12 листопада 2024 року з відміткою пошти про особисте отримання (а. с. 175).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_5 повернулося до апеляційного суду 05 листопада 2024 року з відміткою пошти - «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 177 - 178 ).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_3 повернулося до апеляційного суду 05 листопада 2024 року з відміткою пошти - «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 179 - 180).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.12.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Позивач є батьком - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується: - копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ширяївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.04.2023 року; - копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 Ширяївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.04.2023 року.

Батько проживає окремо від дітей. Є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням. Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо розміру пенсії, яку він отримує. Причини ненадання доказів щодо розміру пенсії позивачем не зазначено, жодних клопотань щодо витребування доказів щодо розміру його пенсії позивачем не заявлено.

На утриманні відповідача - ОСОБА_3 знаходиться троє дітей та дружина, яка не працює. Його сім`я проживає в м. Южне Одеської області, свого житла не має, мешкає в орендованій квартирі.

Відповідачка ОСОБА_2 працює в м. Києві, житло орендує, власного житла не має.

По справі виникли правовідносини щодо обов`язку повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , тому законність та обґрунтованість рішення в частині задоволених позовних вимог до другого відповідача - ОСОБА_3 в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про частково задоволення позовних вимог, які стосуються апелянта.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

В силу положень ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Отже між сторонами наявні юридично значущі зв`язки ( ст. 202 СК України).

Позивач ОСОБА_1 з 2018 року є інвалідом 3-ї групи загального захворювання.

Відповідач ОСОБА_1 працездатний, має трьох неповнолітніх дітей, яких утримує самостійно, дружина не працює, проживають в м. Южнє Одеської області в орендованій квартирі (а. с. 108).

Відповідачка ОСОБА_5 проживає в м. Києві в орендованій квартирі, власного житла не має, працює продавцем в магазині (а. с. 109).

Позивач проживає окремо від дітей.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог, зважаючи на таке.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, водночас, з огляду на положення ст. 202 СК України, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів приходить до висновку, що позивач - ОСОБА_1 , посилаючись обставини щодо потреби в отриманні ним матеріальної допомоги від відповідачів, мав довести суду ці обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України. Водночас жодних доказів на підтвердження вказаних у позові обставин позивачем не надано, жодних клопотань щодо витребування доказів ним не заявлено.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність становив - 2 589 грн.

Дійсно, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження N 61-2386сво19).

Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

Так, обґрунтовуючи пред`явлений позов ОСОБА_1 послався, зокрема, на те, що єдиним джерелом його існування є пенсія по інвалідності, проте жодного доказу на підтвердження цих обставин, у порушення ст. 12, 76-81 ЦПК України, суду не надав.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження підстав позову щодо потреби позивача у лікуванні, та неможливості придбання необхідних для цього ліків.

Отже, зважаючи на те, що позивач не довів суду жодного доказу щодо потреби ним матеріальної допомоги від відповідачки, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку першої інстанції про те, що на час звернення до суду позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки останнім не доведено суду належними доказами підстави його позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в оскарженій частині не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову позовних вимог до апелянта за вищевказаного обґрунтування.

Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе