Справа № 383/531/24
Номер провадження 2/383/296/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Зербул С.В.,

представника позивача - адвоката Замши Д.Д.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/531/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника позивача, адвоката Замшу Дмитра Дмитровича звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог, вказує, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23.08.2022 року укладено договір дарування №1950, згідно з яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:2524, площею 25,0419 га, яка знаходиться на території Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Драною І.В. Цим же нотаріусом прийнято рішення №64578228 від 23.08.2022 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - право власності на вказану земельну ділянку за № 47666427, власником якої з моменту реєстрації, тобто з 23.08.2022 року є відповідач ОСОБА_3 . Оригінали договору знаходяться у ОСОБА_3 , а також у приватного нотаріуса Драної І.В. Вказує, що даний договір дарування за № 1950 від 23.08.2022 року має бути визнаний недійсним, оскільки укладався відповідачем ОСОБА_2 з метою уникнення від виконання боргового зобов`язання та цивільної відповідальності перед позивачем, шляхом звернення стягнення на майно. Так, ОСОБА_2 у 2012 році отримав від ОСОБА_1 позику в еквіваленті 50 тисяч доларів США із обов`язком повернути до 03.08.2022 року, однак у визначений строк позику не повернув, у зв`язку з чим останній звернувся до суду про стягнення цієї суми. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року у справі № 383/686/22 повністю задоволено позовні вимоги громадянина ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 1828430 грн. та судові витрати по справі. Постановою Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду від 16.11.2023 року у цій справі залишено без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду - без змін. Рішення набрало законної сили, триває касаційний розгляд справи. Ухвалою Бобринецького районного суду від 16.08.2022 року у справі №383/686/22 (провадження 2-з/383/11/22) задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено відповідачу ОСОБА_2 здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 25,04 га кадастровий номер :02:000:2524. Ухвала набрала законної сили з моменту підписання. Незважаючи на своєчасне направлення на виконання, дана ухвала відділом державної виконавчої служби виконана лише 29.08.2022 року. Водночас про вказану заборону сторона відповідача була достеменно обізнана до укладання правочину, оспорюваного договору дарування. Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 , достеменно знаючи, що існує боргове зобов`язання перед позивачем а також судова заборона на відчуження належної йому земельної ділянки площею 25.04 га, кадастровий номер :02:000:2524, подарував її відповідачу, своєму синові ОСОБА_3 . Даними діями відповідач ОСОБА_2 намагався уникнути повернення боргового зобов`язання та цивільної відповідальності перед позивачем шляхом недопущення звернення стягнення на майно боржника, земельну ділянку. На підставі цього звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.04.2024 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06.05.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.12.2024 року представнику відповідача у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду заяв чи клопотань не подав.

Представник позивача адвокат Замша Д.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. При цьому вказав, що відповідачі укладенням осорюваного договору дарування намагаються уникнути повернення боргового зобов`язання за іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили, та цивільної відповідальності перед позивачем шляхом недопущення звернення стягнення на майно боржника, а саме земельну ділянку, на виконання судового рішення на користь позивача у іншій справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, продату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду заяв чи клопотань не подав. Також не подав відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Боруш А.О. в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боруш А.О. надійшов відзив, який обґрунтований тим, що доказів відсутності у сторін правочину наміру створити юридичні наслідки за спірним договором позовна заява не містить, а доводи позивача з даного приводу ґрунтуються виключно на припущеннях. Позивач не довів обставин того, що у сторін оспорюваного правочину були відсутні наміри створити юридичні наслідки. При цьому, зазначаючи, що правочин є фіктивний, позивач не обґрунтовує та не доводить які цілі, на думку останнього, переслідували сторони оспорюваного правочину та які наслідки прагнули досягти останні. Не доведено позивачем кого саме відповідачі ввели в оману щодо фактичних обставин правочину. Разом з тим, оспорюваний правочин спрямований на реальне настання оспорюваного правочину відбулось унеможливлення виконання рішення суду, примусове виконання за яким, станом на момент подання відзиву зупинено. Таким чином, просить повністю відмовити в задоволені позову (а.с.100-109).

Беручи до уваги положення статті 223 ЦПК України та строки розгляду справи, суд приходить до висновку, що повторна неявка належно повідомлених відповідачів та їх представника не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, враховуючи пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 року у справі № 383/686/22 задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено відповідачу ОСОБА_2 здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 25,04 га, кадастровий номер: :02:000:2524. Дана ухвала набрала законної сили негайно з моменту її підписання 16.08.2022 р. (а.с.8-9).

18 серпня 2022 року вказана ухвала надійшла на виконання до Бобринецької ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.10), де 29.08.2022 року на її виконання відкрито виконавче провадження АСВП: 69729195 (а.с.11).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02.11.2022 року у справі № 383/686/22 апеляційну скаргу адвоката Боруша А.О., який діяв в інтересах відповідача ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 року залишено без змін (а.с.16-19).

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2022 року у справі № 383/686/22 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Боруш А.О., на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02.11.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено (20-21).

Тобто, ухвала Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 року у справі № 383/686/22 набрала законної сили 16.08.2022 року та є чинною.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року у справі № 383/686/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.08.2012 року в сумі 1828430 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок) грн, та стягнуто з ОСОБА_2 не користь ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 12901,20 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 18280,00 гр., а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 7169,40 грн (а.с.22-28).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.02.2024 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боруша А.О. залишено без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2023 року залишено без змін.

Ухваою Верховного Суду від 02.04.2024 року у справі № 383/686/22 частково задоволено клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконавчих судових рішень у справі за позовом Лаврусенка до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13.02.2024 року (а.с.116-117) та зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с.118-119).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.12.2024 року касаційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боруша А.О. залишено без задоволення, а Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справі № 383/686/22 від 16.11.2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13.02.2024 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 14.03.2024 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року, постанови Кропивницького апеляційного суду від 13.02.2024 року та додаткової постанови Кропивницького апеляційного суду від 14.03.2024 року. Ця постанова є остаточною та оскарженню не підлягає (а.с.212-221).

Тобто, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року у справі № 383/686/22 набрало законної сили 13 лютого 2024 р. та є чинним та підстави зупинення його виконання на час розгляду даної справи усунені.

Також судом встановлено, що 23 серпня 2022 року, у період дії заборони відповідно до ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року у справі № 383/686/22, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:2524, площею 25,0419 га, яка знаходиться на території Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Драною І.В. Також нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Драною І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64578228 від 23.08.2022 року 12:24:44 та зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на вказану земельну ділянку за № 47666427, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.04.2024 року за №375302729 (а.с.7).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №372/3541/16-ц (провадження №61-39280св18).

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а тому така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родимом з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.03.2021 року у справі № 754/14704/19-ц. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 185/11584/19, від 04.03.2021 року у справі №539/1318/18, від 26.02.2020 року у справі № 753/765/17, від 24.07.2019 року у справі №405/1820/17.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що оспорюваний договір дарування не спрямований на настання реальних правових наслідків, а має на меті уникнення відповідачем ОСОБА_2 відповідальності перед позивачем зі сплати боргу на виконання рішення суду в іншій справі № 383/686/22, шляхом звернення стягнення на майно.

Разом з тим, відчуження відповідачем ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2524, площею 25,0419 га, яка знаходиться на території Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області шляхом укладення договору дарування здійснено умисно, всупереч забороні на здійснення такого правочину Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 року, тобто з метою уникнення сплати боргу та виконання судового рішення про стягнення такого боргу.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був обізнаний до укладення правочину, оспорюваного договору дарування про заборону здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 25,04 га, кадастровий номер :02:000:2524, що також підтверджується повідомленням №2439 від 18.08.2022 року про надання представнику відповідача адвокату Пузир Владиславу Олександровичу доступу до справи № 383/686/22, провадження №2-з/383/11/22 за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.12).

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки відчуження майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі №61-156св17).

Враховуючи вищевикладене, оспорюваний правочин - договір дарування не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, адже встановлені судом обставини свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомості з власності відповідача без отримання оплати за це майно під час існування майнового спору за участю позивача ОСОБА_1 як кредитора та відповідача ОСОБА_2 як боржника у цьому спорі на суму 1 828430 грн, та невиконання чинної ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 року у справі №383/686/22 про заборону відчужувати належну йому земельну ділянку та рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року, з метою уникнути виконання відповідного грошового зобов`язання.

Недійсний правочин не створює правових наслідків для сторін, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а тому внаслідок визнання недійсним договору дарування, як вчиненого без наміру створення правових наслідків (фіктивний правочин), дотриманими є вимоги щодо збереження дарунка (частина 4 статті 727 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду віж 147.11.2021 року у справі №539/1509/20.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є позивач, він зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року Справа № 910/12787/17.

За викладених вище обставин, та враховуючи, що оспорюваний позивачем договір дарування порушує (зачіпає) його права та законні інтереси на виконання судового рішення у іншій справі про стягнення з відповідача на його користь позивача значної суми 1 828430 грн, де подарована за оспорюваним договором земельна ділянка є єдиним майном для забезпечення виконання цього рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позовна вимога про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень є похідною від задоволеної вимоги про визнання договору дарування недійсними, а отже, також підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1514,00 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 25,0419 га, кадастровий номер :02:000:2524, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 23.08.2022 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Драною Іриною Валентинівною, серія та номер:1950, з моменту його укладення.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64578228 від 23.08.2022 року 12:24:44, прийняте приватним нотаріусом Копивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Драною Іриною Валентинівною.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 1514,00 грн з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 09.11.1995 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 19.02.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено 26.12.2024 року.

Суддя І.М. Адаменко