ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 175/1741/18

провадження № 61-1807св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць, Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу,- ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білою Яною Геннадіївною, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у порядку окремого провадження про визнання ОСОБА_4 недієздатною. Свою заяву уточнила у лютому 2019 року після проведення за ухвалою суду судово-психіатричної експертизи.

В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її бабусею по лінії матері. З червня 2017 року ОСОБА_4 проживає разом з нею. У 2007 році ОСОБА_4 отримала травму, яка вплинула на її психічний стан, у зв`язку із чим тривалий час перебувала на лікуванні.

Вказувала, що ОСОБА_4 страждає на психічний розлад, з 2009 року не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта від 30 серпня 2018 року № 7.

З урахуванням наведеного та уточнених вимог ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_4 недієздатною з 2009 року, а також призначити її опікуном останньої.

Короткий зміст судових рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною з 2009 року. Встановлено опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року скасовано.

Заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (касаційне провадження № 61-5204св20).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (касаційне провадження № 61-7043св21).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , задоволено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована наявністю сумнівів у належності Висновку судово-психіатричного експерта КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 08 жовтня 2019 року № 129, який покладено в основу оскаржуваного рішення районного суду.

Суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2021 року у цій справі, характер правовідносин та ухилення заявника від проведення повторної судово-психіатричної експертизи при новому розгляді в суді апеляційної інстанції, та дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною у зв`язку із недоведеністю вимог.

Оскільки вимога ОСОБА_1 про встановлення опіки над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як над недієздатною, та призначення опікуном ОСОБА_1 є похідною від вимоги про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, у задоволенні якої відмовлено, апеляційний суд вважав за необхідне відмовити і в задоволенні вказаної вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції або залишити в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2024 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд не вжив усіх можливих заходів для проведення повторної експертизи. Зокрема, суд мав можливість постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Вважає, що суд допустив розголошення лікарської таємниці, надавши особі, яка подала апеляційну скаргу, вільний доступ до матеріалів справи. При цьому у матеріалах справи є лист сина ОСОБА_4 , у якому зазначено, що остання є не траспортабельною, тому вона не могла приїхати у Київ для проведення експертизи.

Посилається на відсутність у апеляційного суду повноважень на скасування ухвали від 06 квітня 2022 року про призначення експертизи.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/3862/16-ц (провадження № 61-15761св18), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, ОСОБА_1 зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме постанова суду апеляційної інстанції оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Шахов Д. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що доводи заявника не містять обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Посилається на те, що ОСОБА_1 та її представник були належно повідомлені щодо призначення повторної судово-психіатричної експертизи, про необхідність забезпечення явки підекспертної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до експертної установи, а також обов`язку виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року. Зазначені процесуальні обов`язки вони не виконали. При цьому не повідомили суд про причини невчинення таких дій. Вважає, що в діях заявника та його представника наявне зловживання процесуальними обов`язками.

У квітні 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Шахов Д. А. подав до Верховного Суду додаткові пояснення у справі.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані представником ОСОБА_3 - адвокатом Шаховим Д. А. додаткові пояснення у справі, оскільки вони по суті є штучним поданням додаткового відзиву на касаційну скаргу поза межами визначеного процесуального строку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є для ОСОБА_1 рідною бабусею по лінії матері ОСОБА_6 (том 1, а. с. 15).

15 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір позики на суму 184 000,00 Євро та 690 000,00 доларів США (том 1, а. с. 60).

На забезпечення виконання вказаного договору позики 20 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є. В. (том 1, а. с. 61-63).

Відповідно до умов цього договору накладено іпотечне обтяження на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 398,1 кв. м, житловою площею 79,6 кв. м, та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2352 га.

На час розгляду справи зобов`язання за вказаними договорами не виконані та є предметом розгляду в інших судових справах.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року у справі № 175/3089/17 у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання позики з додатковими угодами недійсними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року вказане рішення залишено без змін (том 2, а. с. 65-70).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року у справі № 203/3835//16-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання іпотечних договорів недійсними відмовлено. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року залишено без змін (том 2, а. с. 52-64).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року у справі № 200/3123/18 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики задоволено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 повернуто як подану передчасно (том 2, а. с. 42-51).

Висновком судово-психіатричного експерта КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 08 жовтня 2019 року № 129 встановлено, що ОСОБА_4 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (гіпертонічна хвороба, церебросклероз, наслідки перенесеного порушення мозкового кровообігу). За своїм психічним станом, починаючи з 2009 року і до моменту дослідження іспитована не може розуміти значення своїх дій і керувати ними (том 1, а. с. 198-200).

У висновку судово-психіатричного експерта КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 08 жовтня 2019 року № 129 зазначено, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом з 2009 року не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_4 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є. В., ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , про визнання недійсними договорів позики та додаткових угод, договору іпотеки, договору про переведення боргу. Предметом спору є будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року цивільна справа № 203/598/20 за вказаним позовом передана на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є. В., ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , про визнання недійсними договорів позики та додаткових угод, договору іпотеки, договору про переведення боргу повернуто заявнику з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 185 ЦПК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білою Я. Г., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно із частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно із статтею 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність набувати своїми діями для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до положень частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Метою встановлення опіки та піклування є забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

У силу статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно зі статтею 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_4 недієздатною, ОСОБА_1 вказувала на те, що ОСОБА_4 страждає психічним розладом, з 2009 року не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Обставина, яка підлягає встановленню у цій справі, є наявність у ОСОБА_4 психічного розладу та усвідомлення значення своїх дій і неможливість керування ними. Зазначена обставина встановлюється судом на підставі висновку судово-психіатричної експертизи.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Відповідно до частин другої та третьої статті 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено кілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

У випадку, коли експертна установа не наділена правом проводити певні види експертиз, це не означає, що проведення такої експертизи не може бути доручено іншій експертній установі, яка має право на проведення експертиз певного виду самостійно судом, оскільки сторони від проведення судової експертизи не відмовлялись і для правильного вирішення справи по суті необхідні спеціальні технічні знання.

Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року клопотання представника заявника ОСОБА_1 задоволено.

Призначено у справі проведення комплексної судово-психологічної експертизи щодо встановлення психічного стану ОСОБА_4 .

Висновком судово-психіатричного експерта КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 08 жовтня 2019 року № 129 встановлено, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом з 2009 року не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року клопотання ОСОБА_2 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи задоволено. Призначено у справі психіатричну експертизу.

Листом від 03 лютого 2021 року № 70 КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради повернуло матеріали цивільної справи № 175/1741/18 з невиконаною ухвалою суду від 19 січня 2021 року з огляду на те, що експертиза стосовно ОСОБА_4 була проведена 30 серпня 2018 року (висновок № 7). У листі зазначено, що згідно з чинним законодавством у разі надання нових додаткових матеріалів, які не були представлені на попередній експертизі, можливе проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи в цій установі, або проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи в іншій установі (том 2, а. с. 214).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі судово-психіатричну експертизу.

Отже, ураховуючи наявність сумнівів у належності висновку судово-психіатричного експерта КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 08 жовтня 2019 року № 129, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне призначити повторну судово-психіатричну експертизу психічного стану ОСОБА_4 . Призначення судом апеляційної інстанції повторної судової експертизи здійснено на підставі частини другої статті 113 ЦПК України.

При цьому апеляційним судом виконано вказівки Верховного Суду при попередньому розгляді справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, якою її зобов`язано забезпечити безперешкодний доступ судових експертів Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її місцем перебування, у зв`язку із чим у справі не було проведено повторної судово-психіатричної експертизи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною.

При цьому судом правильно застосовано положення статті 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час призначення повторної судово-психологічної експертизи не підтвердилися під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

Посилання заявника на те, що суд мав можливість постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу Верховний Суд відхиляє з огляду на невиконання ОСОБА_1 ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.

Доводи касаційної скарги про допущення судом розголошення лікарської таємниці та неврахування судом апеляційної інстанції листа сина ОСОБА_4 , в якому зазначено, що остання є не траспортабельною, колегія суддів відхиляє, оскільки вчиненими судом апеляційної інстанції процесуальними діями під час розгляду справи не порушено норм ЦПК України.

При цьому ОСОБА_2 мав право на ознайомлення з матеріалами справи, оскільки відповідно до частини другої статті 8 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, які подали апеляційну чи касаційну скаргу на відповідне рішення, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії судових рішень в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білою Я. Г., про те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/3862/16-ц (провадження № 61-15761св18), оскільки встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Посилання касаційної скарги на те, що суд апеляційної інстанції зробив помилкові висновки про належне повідомлення ОСОБА_1 , щодо призначення повторної судово-психіатричної експертизи, оскільки процесуальні документи надсилалися за адресою, зареєстрованою за іншою особою, колегія суддів відхиляє, так як ОСОБА_1 у клопотанні від 06 грудня 2023 року зазначила адресу місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ну яку судом надсилалася кореспонденція.

Отже, наведені доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білою Яною Геннадіївною, залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець