Справа № 305/1523/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Поштак Юстина Степанівна, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 вересня 2020 року, ухвалене головуючою суддею Марусяк М.О., за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Поштак Юстина Степанівна, до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ясінянська селищна рада Рахівського району про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування,

встановив:

Адвокат Поштак Юстина Степанівна, яка діє від імені ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №51773624, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1104 га за кадастровим номером 0:09:001:0910, цільовим призначенням якої є "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка)". Суміжним землекористувачем є відповідач, ОСОБА_2 , який на початку 2018 року, самовільно зайняв частину земельної ділянки, що належить до земель загального користування - під`їзну дорогу, площею 0,0035 га, чим створив позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Позивач звернулася зі скаргою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, щодо самовільного захоплення земельної ділянки із земель загального користування - дороги. Такі дії з боку відповідача перешкоджають позивачу у під`їзді до власної земельної ділянки. З метою розгляду вказаної заяви, управління Держгеокадастру у Закарпатській області видало наказ від 07.06.2018 "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів". На виконання цього наказу, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області - головним спеціалістом відділу, ОСОБА_3 , за участю спеціаліста, землевпорядника Ясінянської селищної ради Рахівського району, у присутності позивача та відповідача, проведено позапланову перевірку стосовно земельної ділянки за кадастровим номером 0:09:001:0910, як об`єкта перевірки, що знаходиться на території Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області. Під час перевірки, 07.06.2018 встановлено, що гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , самовільно зайняв частину земель загального користування - під`їзну дорогу, площею 0,0035 га до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 (кадастровий номер 0:09:001:0910). Ґрунтову дорогу відображено у розробленому ТОВ "Георан" проекті землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . У технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ "Георан", гр. ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 0:09:001:0910) у всіх без винятку графічних матеріалах зображено ґрунтову дорогу, частину якої самовільно захопив відповідач. Крім того, у цій документації міститься акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який підписано всіма суміжними землекористувачами та землевласниками, в тому числі, і гр. ОСОБА_2 та спеціалістом - землевпорядником Ясінянської селищної ради Рахівського району. За вище вказане порушення, вимог земельного законодавства, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 211 ЗК України, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 КУпАП. Однак, відповідач звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. За наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_2 , 17.10.2018, Рахівським районним судом Закарпатської області прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог та скасовано постанову про накладення на відповідача адміністративного стягнення, а справу направлено на новий розгляд Управлінню з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. 20.11.2018, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області - головним спеціалістом відділу, ОСОБА_3 , проведено позапланову перевірку, де встановлено, що частина під`їзної дороги, площею 0,0035 га до земельної ділянки ОСОБА_2 та земельна ділянка ОСОБА_1 є перекрита відповідачем так-як встановлена металічна брама та ворота. Таким чином, всупереч чинному законодавству та нормам, які захищають право приватної власності, відповідачем самовільно зайнято частину земельної ділянки та встановлено перешкоди. Вважає, що встановлення відповідачем металевої брами та воріт порушує право позивача на вільне та безперешкодне користування присадибною земельною ділянкою. На підставі наведеного, просила позов задоволити. Усунути перешкоди у користуванні дорогою загального користування гр. ОСОБА_1 громадянином ОСОБА_2 , шляхом знесення самовільно встановлених металічних воріт та металічної брами, за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 вересня 2020 року у задоволенні позову Поштак Ю.С. , що діє в інтересах ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Поштак Ю.С. , що діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 зверталася зі скаргою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо самовільного захоплення земельної ділянки із земель загального користування - дороги, такі дії з боку відповідача перешкоджають їй у під`їзді до власної земельної ділянки. Управління Держгеокадастру у Закарпатській області видано наказ від 07.06.2018 № 389-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів ". На виконання цього наказу, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області проведено позапланову перевірку стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0910, як об`єкта перевірки, що знаходиться на території Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатській області. Під час перевірки 07.06.2018 встановлено, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 самовільно зайняв частину земель загального користування - під`їзну дорогу площею 0,0035 га до земельної ділянки ОСОБА_5 (кадастровий номер :09:001:0910). Ґрунтову дорогу відображено у розробленому ТОВ "Георан" проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

У технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Георан» ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :09:001:0910) у всіх без винятку графічних матеріалах зображено ґрунтову дорогу, яку самовільно захопив відповідач, окрім того у цій документації міститься акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який підписано всіма суміжними землекористувачами та землевласниками, в тому числі і ОСОБА_2 та спеціалістом - землевпорядником Ясінянської селищної ради Рахівського району. За вище вказане порушення вимог земельного законодавства відповідно до пункту "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 17.10.2018 року Рахівським районним судом Закарпатської області прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог та скасовано постанову про накладення на відповідача адміністративного стягнення, а справу направлено на новий розгляд Управлінню з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

20.11.2018 року державним інспектором у сфері державного контрою за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області - проведено позапланову перевірку, де встановлено, що частина під`їзної дороги плою 0,0035 га, до земельної ділянки ОСОБА_2 та земельна ділянка ОСОБА_1 є перекрита відповідачем та встановлена металічна брама та ворота. є перекрита відповідачем так-як встановлена металічна брама та ворота

Судом не взято до уваги вищенаведеного. Суд також залишив поза увагою той факт, що проїзд до земельної ділянки (в двір будинку) позивачка може здійснити виключно дорогою загального користування (заїздом) на якій встановлено відповідачем ворота. Це випливає із плану меж розташування земельних ділянок, та підтверджено показами свідків.

Відповідачем ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат Мігалі І.В. подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційний суд залишити без змін рішення суду першої інстанції, а саму апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та обґрунтовано відмовив у його задоволенні. А доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують та ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.

У дане судове засідання ОСОБА_2 та його представник адвокат Мігалі І.В., а також представник третьої особи: Ясінянської селищної ради, повторно не з`явились.

За правилами пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Згідно частини 5 статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Довідками Закарпатського апеляційного суду про доставку електронного листа від 06.12.2023 року підтверджується надіслання Судової повістки про виклик до суду в цивільній справі в електронному вигляді на електронну адресу адвоката Мігалі І.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та електронну адресу Ясінянської селищної ради - , а.с. 109, 107.

Як зазначено у частині 1 статті 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Та пунктом 2 частини 3 статті 223 ЦПК України зазначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності причин неявки відповідача, учасника справи до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки відповідача та/або учасника справи, суд розглядає справу у їх відсутності. Зазначені норми дисциплінують відповідача та/або учасника справи і стимулюють їх належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що ОСОБА_2 та його представник адвокат Мігалі І.В. надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Відтак, наведене вище на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, третьої особи не призведе до порушення процесуальних прав учасників справи у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає не повному задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відхиляючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позаяк матеріалами справи не встановлено наявності під`їзної дороги до дворогосподарства ОСОБА_1 то відсутній факт перешкоджання ОСОБА_2 вільного користування під`їзною дорогою до її житлового будинку. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні дорогою загального користування, позивачкою та її представником-адвокатом суду не надано.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується через те, що такий не узгоджується з фактичними обставинами та матеріалами справи, а також не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Так, у ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120994466 від 18.04.2018 доводиться та обставина, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером: :09:001:0910, площею 0,1104 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зокрема на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, яке виникло на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1639/15-ц від 15.10.2015, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №51773624 від 19.01.2016 року.

ОСОБА_2 , являється власником суміжної з позивачкою земельної ділянки з кадастровим номером: :09:001:0357, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Переглядаючи оскаржене судове рішення, колегія суддів покликається на наступні обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Хустського районного суду від 18 вересня 2023 року не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Пунктами 2, 5 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу.

Як зазначено у частинах 1, 2, 3 статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За загальним правилом наведеним у частині 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

А за змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач чинить їй перешкоди у праві вільного користування під`їзною ґрунтовою дорогою загального користування до житлового будинку, що належить їй на праві приватної власності, шляхом самовільного встановлення металічних воріт з хвірткою впоперек під`їзної дороги.

Як зазначено у частинах 1, 5 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Та частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів.

Пункт «г» частини першої статті 96 ЗК України передбачає, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із частинами другою та третьою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

На виконання даних вимог, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен в мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Матеріалами справи підтверджується, що висновок судового експерта від 11 липня 2023 року N 518/08-21 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи було складено на виконання ухвали Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року про призначення вказаної.

Вищевказаний висновок експерта містить чітку та однозначну відповідь на поставлене судом питання, а саме, що на місцевості є наявними та встановленими металічні ворота та металічна хвіртка, якими перекрито дорогу загального користування, яка проходить по АДРЕСА_1 , що веде до будинковолодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

З досліджувальної частини висновку убачається, що разом з судовим експертом ОСОБА_6 в огляді досліджуваних земельних ділянок та домоволодінь приймав участь ФОП ОСОБА_7 , якого було залучено в якості спеціаліста для проведення даної судової експертизи, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17.11.2022 року. За результатами оглядів ФОП ОСОБА_7 склав Збірний кадастровий план земельних ділянок та інформацію про межі земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, ФОП ОСОБА_7 вніс на підставі даних Державного земельного кадастру, доступ до якого він має як сертифікована особа - інженер-землевпорядник.

На підставі цього Збірного кадастрового плану експертом було складено План-схему №1, що додана в Додатку 2 до даного Висновку в якій відтворено вказані об`єкти. Таку План-схему було складено експертом для надання відповіді на поставлене питання та деталізації окремих об`єктів і їх показників.

При накресленні двох спірних земельних ділянок - земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :09:001:0910 та земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :09:001:0357 встановлено, що вони між собою не дотикаються. Враховуючи їх взаєморозташування, та беручи до уваги опис меж по кожній із них, дорога про яку зазначено в правовстановлюючих документах та технічній документації на кожну з цих земельних ділянок, проходить саме між ними, а металічні ворота та металічна хвіртка про які йдеться поставленому перед експертом питанні, якраз розташовані таким чином, що перегороджують дорогу повністю, чим унеможливлюють проїзд по ній, починаючи десь від середини передньої межі земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :09:001:0910 і далі вздовж цієї передньої межі земельної ділянки ОСОБА_1 на довжину 13,76 м., то вздовж бокової межі земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :09:001:0357.

Зазначений експертний висновок не містить доводів стосовно того, що проїзна дорога до будинковолодіння ОСОБА_1 облаштована за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :09:001:0357, тому підстав для твердження, що така дорога не існує, немає.

Окрім цього, в судовому засіданні апеляційного суду був допитаний судовий експерт В.Д.Колчар, який пояснив колегії суддів, що на місцевості має місце перекриття ОСОБА_2 дороги загального користування, якою здійснюється під`їзд до будинковолодіння позивачки. Враховуючи рельєф місцевості, інший під`їзд до будинковолодіння у позивачки відсутній. Судовий експерт не має права отримувати від сторін будь-які документи, а такі слід надавати суду, який призначив експертизу.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Мігалі І.В. надано письмові пояснення стосовно складеного експертного висновку, яким такий висновок заперечується.

При цьому, колегія суддів зазначає, відповідачем та його представником не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовували б зазначений висновок судового експерта. Матеріали справи також не містять інформації та будь-яких доказів про те, що наведений висновок експерта є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Та відповідно до частини 6 статті 72 ЦПК України експерт має право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи; 2) заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом; 3) викладати у висновку експертизи виявлені в ході її проведення факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; 4) бути присутнім під час вчинення процесуальних дій, що стосуються предмета і об`єктів дослідження; 5) для цілей проведення експертизи заявляти клопотання про опитування учасників справи та свідків; 6) користуватися іншими правами, що надані ЗУ "Про судову експертизу".

Отже, під час проведення судових експертиз експерт має цілий обсяг прав, а якщо під час проведення експертного дослідження виникне необхідність у отриманні додаткових документів чи вирішенні певних обставини та питань, разом з цим має право викладати у висновку експертизи виявлені в ході її проведення факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання.

Виходячи з цього, наведені адвокатом Мігалі І.В., що діє в інтересах ОСОБА_2 у письмових поясненнях заперечення на експертний висновок, колегія суддів вважає неспроможними.

У супереч приписів частини 1 статті 106 ЦПК України ОСОБА_2 або його адвокат Мігалі І.В. не скористались своїм правом подати до суду висновок експерта, складений на їх замовлення.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури (рішення ЄСПЛ у справі "Дульський проти України" (заява N 61679/00 від 01 червня 2006 року).

Відтак, апеляційний суд вважає такий експертний висновок правильним, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про необґрунтованість висновку експерта, або що він суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності.

Окрім зазначеного, колегія суддів вказує на те, що як проект Землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , так і проект Землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 містить вказівку на наявність ґрунтової дороги.

Також, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтвердили обставини наявності ґрунтової дороги по якій здійснюється під`їзд до будинковолодіння ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявний лист виконкому Ясінянської селищної ради за № 1186 від 24 вересня 2019 року, та зі змісту якого слідує, що в селищній раді відсутній Генеральний чи Детальний план селища територій де б відображено дорогу загального користування, що проходить по вул. Годір між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зазначений лист виконкому Ясінянської селищної ради за № 1186 від 24 вересня 2019 року, колегія суддів вважає таким, що суперечить факту реального існування ґрунтової дороги, яку ОСОБА_1 використовує для під`їзду до свого будинковолодіння АДРЕСА_1 . Також даний лист суперечить наявним проектам Землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в яких міститься посилання на таку ґрунтову дорогу. Відсутність відображення такої ґрунтової дороги попри документальне підтвердження у Генеральному чи Детальному плані територій селища не спростовує факту наявності такої ґрунтової дороги, яка знаходиться між двома згаданими земельними ділянками. Та у підтвердження цього всього, також є безпосередньо висновок судової земельно-технічної експертизи.

Зазначеним доводам, суд першої інстанції надав помилкову оцінку, яка призвела до неправильного висновку стосовно того, що матеріалами справи не встановлено перешкоджання ОСОБА_2 у праві ОСОБА_1 вільно користуватись під`їзною дорогою до свого будинковолодіння.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2018 у справі №305/1094/18, яким скасовано постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області - ОСОБА_3 за №389ДК/0079По/08/01/-18 від 15 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Скасовуючи зазначену постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області було порушено процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому, адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнив частково та справу надіслав на новий розгляд Управлінню з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

З цього слідує, що судом першої інстанції у рішенні Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2018 у справі №305/1094/18 не спростовано фактів зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення №389-Дк/0074П/07/01 від 07 червня 2018 року, акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства №389-ДК/299/АП/09/01/-18 від 07.06.2018, приписі від 07 червня 2018 року та листі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області за №211/0-393/6-18 від 18.06.2018, які стосувались обставин самовільного зайняття ОСОБА_2 частини земельної ділянки загального користування - під`їзну дорогу площею 0,0035 га до земельної ділянки ОСОБА_1 . Ґрунтова дорога відображена у проектах Землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 .

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги факти що стосувались ОСОБА_2 , які суд при розгляді адміністративного позову не визнав такими, що не мали місце.

Неможливо погодитись з висновком суду першої інстанції і з приводу того, що Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №834-ДК1854/АП/09/011-118 від 20.11.2018 року є неналежним та недопустимим доказом. Оскільки не дивлячись на те, що даний акт не підписано особами у присутності яких державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районах Закарпатської області ОСОБА_10 за участі землевпорядника ОСОБА_11 , було проведено позапланову перевірку земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0910. Та за результатами обстеження виявлено, що частина під`їзної дороги (пл. 0,0035 га) до земельних ділянок за кадастровим номером :09:001:0910 і :09:001:0357 є перекрита ОСОБА_2 , встановлено металічну браму та ворота. Зазначені обставини відповідають підставам позову, які суд першої інстанції повинен був урахувати та дати їм належну правову оцінку в сукупності з іншими доказами.

Протягом судового розгляду ОСОБА_2 та його представник адвокат Мігалі І. В. заявили вимогу про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки у такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

За цієї обставини, вимога ОСОБА_2 та його представника адвоката Мігалі І. В. у спірних правовідносинах, які стосуються усунення перешкод у здійсненні права користування дорогою загального призначення про застосування наслідків спливу строку позовної давності є безпідставною.

Тож, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно вважав, що ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження заявленого позову.

Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що позивачу надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених майнових вимог.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є порушеним, тому такі позовні вимоги підлягає задоволенню у цілому за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим і доводи апеляційної скарги також є підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

А звідси, судовий збір становить у розмірі 1921,00 (768,40+1 152,6) гривні, який сплачено в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Як передбачено пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Вартість судової земельно-технічної експертизи становить 12 712,59 грн.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Поштак Юстина Степанівна, задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 вересня 2020 року скасувати та постановити у справі постанову суду про задоволення позову.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця: АДРЕСА_2 усунути перешкоди у користуванні дорогою загального використання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки: АДРЕСА_3 шляхом вчинення демонтажу самовільно встановлених металічних воріт та брами по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки: АДРЕСА_3 , судові витрати у розмірі 1921,00 гривню, судового збору, та суму 12 712,59 гривень за проведення судової експертизи.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді :