Справа № 442/1568/23 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р. Т.
Провадження № 22-ц/811/2612/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника Головного управління національної поліції України у Львівській області Гій А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції України у Львівській області на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції України у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції України у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, органом досудового розслідування щодо ОСОБА_1 , проводились цілий ряд слідчих та інших процесуальних дій, пов`язаних із обмеженням його конституційних прав як громадянина.

Вказував, що за наслідками судового розгляду справи факт вчинення ОСОБА_1 злочину не знайшов свого підтвердження, його визнано невинуватим у пред`явленому.

Стверджував, що від початку досудового розслідування він постійно перебував у пригніченому стані, був помітно схвильований, як і він, так і його сім`я під час досудового розслідування та судового розгляду справи постійно переживали сильне душевне хвилювання, перебуваючи у постійному стані емоційного пригнічення та хвилювання.

Зазначав, що вказана ситуація завдала моральної шкоди, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань, внаслідок обмеження моїх конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, порушення нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист.

Вказував, що дані обставини негативно вплинули на його репутацію, ускладнишся відносини між знайомими, колегами по роботі та родичами, а відношення оточуючих до нього як до можливого злочинця принижувало його людську гідність.

Просив Стягнути з Державного бюджету України його користь 1 000 500 (один мільйон п`ятсот) гривень компенсації моральної шкода, завданої незаконним діями органу досудового розслідування.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 450 000 грн. (чотириста п?ятдесят тисяч тисяч грн.) 00 коп..

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції України у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування в сумі 550 500 (п?ятсот п?ятдесят тисяч п?ятсот) грн.. 00 коп. відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник Головного управління національної поліції України у Львівській області.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило Головне управління національної поліції України у Львівській області.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з досудовим розслідуванням і слідством.

Вказує, що у деліктних правовідносинах обов`язок довести протиправні дії, внаслідок яких особі було завдано моральних страждань покладається на позивача, проте як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 чи його адвокатом не додано жодного документу, який міг би підтвердити спроби особи влаштуватись на роботу чи численні відмови у працевлаштуванні. ОСОБА_1 посилається лише на негативні наслідки, що не охоплюється стражданнями і приниженнями у яких і полягає моральна шкода.

Також зазначає, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року у справі № 757/33618/18-ц).

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2024 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління національної поліції України у Львівській області Гій А.А. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 06 травня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадження № 0001051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, на підставі заяви гр. ОСОБА_2 про те, що 05 травня 2016 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, на автодорозі перед в`їздом в смт. Підбуж Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_1 , із застосуванням фізичного насильства та погрожуючи предметом, схожим на пістолет, незаконно заволодів транспортним засобом заявника ОСОБА_2 , а саме автомобілем «ВАЗ-2106» та поїхав в невідомому напрямку.

15 червня 2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, а 19 січня 2017 року Дрогобицькою міжрайонною прокуратурою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 232 КПК України в порядку ст. 283,291 КПК України скеровано для розгляду по суті до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

Вироком Стрийського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 , визнано невинуватим про пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року вирок Стрийського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого - без задоволення.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 19 жовтня 2021 року вирок Стрийського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року залишено без змін, а касаційні скарги прокурора та потерпілого - без задоволення.

Встановлено, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001051 органом досудового розслідування щодо ОСОБА_1 проводились цілий ряд слідчих та інших процесуальних дій.

На підставі ухвали слідчого судді від 07 травня 2016 року про проведення обшуку за адресою - АДРЕСА_2 , в період часу з 17 год. 50 хв. до 18 год 49 хв. працівниками поліції Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області проведено обшуку за вищевказаною адресою, що підтверджується копією протоколу обшуку, яка міститься у матеріалах справи.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді від 07 травня 2016 року про проведення обшуку за адресою - АДРЕСА_1 , 18 год. 55 хв. до 21 год 20 хв. працівниками поліції Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області проведено обшук за вищевказаною адресою, що підтверджується копією протоколу обшуку, яка міститься у матеріалах справи.

Ухвалою слідчого судді від 07 травня 2016 року про проведення обшуку, надано дозвіл на проведення обшуку території та приміщень Малого приватного підприємства «Західтранс», директором якого є ОСОБА_1 , за юридичною адресою підприємства - м. Дрогобич, вул. Гайдамацька,1 Львівської області. Такий обшук було виконано 08 травня 2016 року в період часу з 16 год. 10 хв. до 18 год 15 хв, про що свідчить протокол обшуку.

Ухвалою слідчого судді від 07 травня 2016 року про проведення обшуку надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA LANDCRUISER 200 VХ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває в користуванні директора МПП «Західтранс» - ОСОБА_3 та належить зазначеному підприємству. Відповідно до протоколу обшуку, такий проводився у період часу з 18 год. 25 хв. до 18 год 45 хв. працівниками поліції Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області на території МПП «Західтранс».

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді застави з визначенням розміру застави 80 мінімальних заробітних плат в сумі 110 240 грн. Цією ж ухвалою слідчого судді на підозрюваного покладено наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, прокурора та слідчого, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 липня 2016 року накладено арешт на автомобіль «TOYOTA LANDCRUISER 200 VX» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який належить МПП «Західтранс» та перебуває в користуванні директора підприємства ОСОБА_3 .. Автомобіль вилучено та поміщено на територію майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області. Проте, ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 серпня 2016 року ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 27 липня 2016 року про накладення арешту на автомобіль скасовано, постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на автомобіль та зобов`язано слідчого передати автомобіль «TOYOTA LANDCRUISER 200 VX» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 на зберігання МИТІ «Західтранс» з правом використання його у господарській діяльності підприємства.

В період період з 20 лютого 2017 року по 22 серпня 2017 року розгляд кримінального провадження здійснювався колегією суддів Трускавецького міського суду Львівської області, однак у зв`язку із закінченням повноважень одного із суддів колегії Трускавецького міського суду, кримінальне провадження № 0001051 передано для розгляду до Стрийського міськрайоного суду Львівської області.

Згідно ч. 6 ст. 25 Конституції України визначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За загальним правилом, наведеним у ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Також Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №520/14448/18 дійшов до висновку, що особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п. 9 постанови ВСУ №4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 зробив висновок, що «..адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів. що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір мінімальної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст..8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року в Україні встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 грн..

Позивач перебував під слідством та судом 59 місяців.

Враховуючи вищенаведене, тривалість перебування особи під слідством суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу діями відповідача, які виразилися у безпідставному звинуваченні у вчиненні особливо тяжкого злочину завдана моральна шкода, яка виразилася в душевному хвилюванні, ускладнені відносин в сім?ї, з колегами по роботі, сусідами, приниження честі та гідності його як фізичної особи у зв?язку з проведенням незаконних слідчих дій, а також ділової репутації, з врахуванням засад розумності, справедливості і співмірності та визначив суму завданої моральної шкоди в розмірі 450 000 грн. (чотириста п?ятдесят тисяч тисяч грн.) 00 коп.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.