Провадження № 2/352/307/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Радишевська З.М.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

22.12.2023 року позивач ТОВ «Ум Факторинг» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_3 укладено договір №2919480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному форматі у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 20 000 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську картку № НОМЕР_1 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,02 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99% - стандартна процентна ставка. В подальшому 26.07.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передала право вимоги за кредитним договором №2919480 від 09.02.2022 року ТОВ «УМ Факторинг».

Однак, всупереч умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а саме не повернула своєчасно суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 163 280 грн, що складається з: 20 000 грн. - сума кредиту; 143 280 грн.- заборгованість за відсотками, А тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором та судовий збір та витрати на правову допомогу.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, у якому зазначив, що визнає заборгованість на 20 000 грн по тілу кредиту, а в частині стягнення заборгованості по відсотках визнає позовні вимоги частково. Вважає вимогу по стягненню відсотків явно завищеною, такою, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складового елементу загального конституційного принципу верховенства права. Окрім того зазначив, що він як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. До того ж, заперечувала щодо суми витрат на правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Судейкіною І.В. як на таку, що не є неспівмірною з складністю справи. Зазначив, що орієнтовна сума, очікуваних судових витрат відповідача у зв`язку із розглядом справи становить 5000 грн. У доповненні до відзиву представник відповідача зазначив, що витяг з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №27072023 не містить суму відсотків, яка відступлена фактору за цим договором щодо боржника ОСОБА_1 , тому на думку представника відповідача, право грошової вимоги від ТОВ «Лінеура» до ТОВ «УМ факторинг» за договором №2919480 від 09.02.2023 року перейшло тільки на суму заборгованості по основному боргу, тобто у сумі 20 000 грн. Тому просив у задоволенні позову в частині стягнення процентів за кредитом відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача щодо завищеного розміру відсотків за кредитним договором зазначив, що такі були встановлені договором надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було укладено в електронній формі. Окрім цього, вказав про те, що відповідач ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору мала реальну можливість відмовитись від укладання останнього та на момент підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла. Також представник позивача звернув увагу суду на недобросовісну поведінку відповідача в частині повного ухилення від виконання умов договору. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором в контексті заперечень викладених у доповненнях до відзиву зазначає, що відповідач помилково розуміє Реєстр прав вимоги № 1 від 10.10.2023, вказавши що до ТОВ «УМ «Факторинг» від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2919480, боржником за яким є ОСОБА_1 на суму заборгованості по основному боргу 20 000,00 грн., так як у реєстрі зазначено суму кредиту за договором як його ідентифікуюча ознака (тіло кредиту), а не виключно сума яка відступається, так як відступаються усі права кредитора. Також представник позивача наголосив, що між сторонами договору факторингу відсутні будь-які спори щодо обсягу переданих прав за кредитними договорами, і його умови є виконаними в повному обсязі. Крім цього, наголосив, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Також звернув увагу, що відповідач не зазначає будь-яких об`єктивних критеріїв з яких вона виходила, наголошуючи що розмір витрат на правничу допомогу, яка надана позивачу в даній справі, є завищеним. Одночасно, в частині покладення на позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень, заперечив з їх повної безпідставності та явного завищення їх вартості. Представник позивача підсумовуючи зазначив, що доводи відповідача зазначені у відзиві на позов, доповненні до відзиву на позов, заяві про судові витрати, не спростовують позовних вимог, тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву, в якій просив в разі неявки представника позивача для участі у справі у режимі ВКЗ, такий розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник просили позов задовольнити частково, оскільки визнають борг по тілу кредиту у сумі 20 000 грн., інші позовні вимоги просили відхилити.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.01.2024 року постановлено цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на розгляд за підсудністю до Тисменицького районного суду.

Вказана цивільна справа надійшла до Тисменицького районного суду 16.02.2024 року.

Ухвалою судді від 20.02.2024 року цивільна справа за вказаним позовом прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано докази.

Ухвалою суду від 28.05.2024 року постановлено цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором розглядати в режимі відеоконференції за участю у ній представника позивача.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року задоволено заяву представника відповідача та витребувано у позивача докази по справі.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 09.02.2022 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2919480 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитора або додаток « Сredit7» (а.с.10-14).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток « Сredit7» . Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Згідно п. 1.2 договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у гривні в сумі 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені цим договором.

Строк, на який надається кредит 360 днів. Періодичність сплати процентів 30 днів. Процентна ставка за кредитом: тип - фіксована, стандартна процентна ставка 1,99% в день, застосовується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка в день 0,02 %, фіксована.

Згідно пункту 2.1, 2.2 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою тримання кредиту у випадку неможливості зарахування платежу на зазначену платіжну картку з будь-яких причин, які не залежать від товариства. Дати надання кредиту: 09.02.2022 або 10.02.2022 року.

Відповідно до п 3.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Сторони в п. 4.1 договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та періодичність внесення позичальником платежів.

За п. 4.2. всі суми, що наводяться в реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України гривні, станом на дату підписання сторонами такого реєстру прав вимог.

Пунктом 9.7.1 договору передбачено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІЕС товариства/зазначений в цьому договорі.

При цьому, підписуючи цей договір, відповідач підтвердив, що він зокрема ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», розміщені на вебсайті та затверджені наказом №67-ОД від 14.06.2021 року, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися(п.9.9 Договору).

Вказаний договір був підписаний електронним підписом ОСОБА_1 09.02.2022 року о 15:00:26 год (а.с.14).

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т959 від 09.02.2022 року, теж міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (сума 20 000 грн, строк кредитування 360 днів), інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту (знижена процентна ставка 0,02% в день, фіксована, стандартна процентна ставка 1,99% в день фіксована), порядок повернення кредиту (а.с.15-15зв.).

Згідно інформації, наданої на вимогу суду ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 20.03.2024 року №4507: товариство успішно здійснило переказ коштів за платіжною операцією № на картковий рахунок НОМЕР_2 (а.с.53).

Відповідно до відповіді, яка надійшла з АТ «КБ «ПриватБанк» на вимогу суду від 26.03.2024 року картка №098170 належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 . Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_2 09.02.2022 року на вказану карту було зараховано переказ в сумі 20 000 грн.(а.с.56-57).

26.07.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «УМ Факторинг» був укладений договір факторингу №27072023, згідно умов якого до ТзОВ «УМ Факторинг» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у відповідному реєстрі прав вимоги, що є додатком до договору №27072023(а.с.6-7).

Згідно п.2.1. договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пункт 4.1 договору передбачає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора після підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку та виконання фактором умов п.3.1.2, 3.1.3 цього договору.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 27072023 від 26.07.2023 року ТзОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2919480 від 09.02.2022 року (а.с. 8).

Згідно платіжної інструкції на безготівковий переказ в національній валюті від 24.08.2023 року №302 ТзОВ «УМ Факторинг» сплатило ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» 137 203,64 грн згідно договору факторингу №1 від 20.07.2023 року та реєстру прав вимог №1 від 20.07.2023 року(а.с.9).

У відповідності до копії реєстру прав вимог №1 від 26.07.2023 року до договору факторингу №27072023 від 26.07.2023 року, яка була надана на вимогу ухвали суду представником позивача, на умовах договору клієнт, яким є ТОВ «Лінеура» відступає фактору, яким є ТОВ "УМ факторинг" вимоги до боржників, зокрема ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по договору №2919480 від 09.02.2022 року у сумі 20 000 грн.(а.с.164).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договір №2919480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному форматі в сумі 20 000 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську картку № НОМЕР_1 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,02 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99% - стандартна процентна ставка.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 20 000 грн підтверджено інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування суми кредиту, листом АТ КБ «ПриватБанк».

У відповідності до копії реєстру прав вимог №1 від 26.07.2023 року до договору факторингу №27072023 від 26.07.2023 року ТОВ «Лінеура» відступило ТОВ "УМ факторинг" вимогу до ОСОБА_1 по договору №2919480 від 09.02.2022 року у сумі 20 000 грн.

При цьому, на момент укладення договору факторингу №27072023 року від 26.07.2023 року, строк дії договору №2919480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який становив 360 днів, закінчився, а відтак з урахуванням суми відступленої вимоги до ОСОБА_1 , що становила 20 000 грн, ТОВ «УМ факторинг» не мало право нараховувати відсотки за кредитом в розмірі 143 280 грн та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі виключно тіла кредиту - 20 000 грн.

З огляду на зазначене, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками до задоволення не підлягає.

Відтак, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «УМ Факторинг» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 328,86 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 489,96 грн.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, то суд зазначає, що відповідно до додаткової угоди від 11.04.2024 року, ОСОБА_1 та адвокатське бюро «Романа Волосянка» в особі керуючого Волосянка Р.О. погодили, що сплата узгодженої сторонами суми послуг здійснюється протягом десяти днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди. В той же час ні відповідачем, ні її представником суду не надано доказів сплати таких витрат. В судовому засіданні на запитання суду ОСОБА_1 повідомила, що такі витрати нею не оплачувались. З огляду на зазначене, останні розподілу між сторонами не підлягають.

На підставі ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за тілом кредиту за договором №2919480 від 09.02.2022 року у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 328 (триста двадцять вісім) грн 86 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 489 (чотириста вісімдесят дев"ять) грн 96 коп. витрат на правничу допомогу.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1, м. Київ, 04060, ;

відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення складене в повному обсязі 05.07.2024 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.