Провадження № 2/201/526/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09 травня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Чичеков Севелій Федорович) про встановлення факту права власності на спадкове майно, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2023 (а.с. 33) ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Підгайну В.В. (діє на підставі ордеру від 21.03.2023 - а.с. 37) звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 (третя особа - приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Чичеков С.Ф.) про встановлення факту права власності на спадкове майно, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с. 5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.09.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 44).

Ухвалою суду від 10.10.2023 за клопотанням позивачки витребувано від Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відомості про подання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заяви про вступ до спадщини за заповітом від 26 квітня 2013 року після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 50).

Ухвалою суду від 16.11.2023 за клопотанням позивачки витребувано повторно від Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відомості про подання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заяви про вступ до спадщини за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 60).

Підготовче засідання у справі закрите 27.02.2024 і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 61).

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу правовстановлюючого документу на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті її дочки - ОСОБА_4 . Постановою приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чичекова С.Ф. від 18.08.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності на спірну квартиру за спадкодавицею ОСОБА_3 .

24.12.2021 вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.01.2022 залишено позовну заяву без руху та наданий строк на усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.02.2022 у справі № 263/17375/21 відкрите провадження, призначено підготовче судове засідання на 24.03.2022. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та активізацією бойових дій на території м. Маріуполя, підготовче засідання не відбулось.

Згідно листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2023 цивільна справа №263/17375/21 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська фактично не передана.

Спірна квартира передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5 - рідний дід померлої ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 - рідна баба померлої ОСОБА_4 ; ОСОБА_6 - рідна прабаба померлої ОСОБА_4 , на підставі наказу Управління міського майна Маріупольської міської ради від 21.12.2004 №31711/н, що підтверджено листом Департаменту по роботі з активами управління міського майна Маріупольської міської ради від 09.09.2021 №26.7.2- 2923.26.7.1.

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Маріуполя за адресою: АДРЕСА_2 , наявна наступна інформація щодо зареєстрованих осіб та дати їх зняття з реєстрації:

ОСОБА_5 був зареєстрований з 11.08.1970, знятий з реєстрації місця проживання 07.06.2005 у зв`язку із смертю;

ОСОБА_6 була зареєстрована з 19.12.1989, знята з реєстрації місця проживання 07.06.2005 у зв`язку із смертю;

ОСОБА_3 була зареєстрована 11.08.1970, знята з реєстрації місця проживання 04.09.2013 у зв`язку із смертю.

Всі первісні власники спірної квартири померли, у день їх смерті відкрилася спадщина на майно, що залишилось після смерті кожного з них.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власниками спірної квартири АДРЕСА_3 ) ОСОБА_6 (1/3 частка) на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради від 21.12.2004; 2) ОСОБА_3 (2/3 частки) на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради від 21.12.2004 та Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою маріупольською ДНК від 04.07.2006.

У зв`язку із смертю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не є власниками спірної квартири, а сама квартира успадкована дочкою позивачки - ОСОБА_4 після смерті її бабусі - ОСОБА_3 .

На момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) їй належало право власності на всю квартиру.

Так, згідно листа Департаменту по роботі з активами управління міського майна Маріупольської міської ради від 09.09.2021 №26.7.2- 29237.26.7.1, у квартирі АДРЕСА_1 було зареєстровано лише три особи, які і були учасниками приватизації. В подальшому дві особи: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були зняті з реєстрації у 2005 році у зв`язку із смертю.

ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі в період з 11.08.1970 по 2013 рік. Будь-яких інших зареєстрованих осіб у квартирі не значиться.

Отже, на момент смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з ними разом проживала ОСОБА_3 , яка в силу положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину.

За життя ОСОБА_3 була оформлена спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_5 - на 2/3, а 1/3 частка квартири, що належала ОСОБА_6 , залишилась недоформленою ОСОБА_3 , але фактично прийнята у спадщину. Тому на день смерті ОСОБА_3 належала вся квартира.

За життя ОСОБА_3 складений заповіт, яким вона заповіла належну їй квартиру у рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На момент її смерті відкрилася спадщина на квартиру для спадкоємиці за заповітом - ОСОБА_4 , якій на тоді було повних 9 років, і яка прийняла спадщину на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Другий спадкоємець за заповітом - відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняв, мешкав окремо від спадкодавця, пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини. Тому вважається таким, що не прийняв її. Тому 1/2 частка квартири, яку не прийняв за заповітом ОСОБА_2 підлягає спадкуванню за законом. Таким чином, ОСОБА_7 набула право власності на всю квартиру, з яких 1/2 частка була успадкована за заповітом, а інша - в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, просила:

встановити факт наявності у ОСОБА_3 день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також встановити факт наявності у ОСОБА_4 на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10 права власності на всю квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, додаткових заяв клопотань, у тому числі з процесуальних питань не подавали (а.с. 63, 82, 86).

Відповідач - ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки відповідач зареєстрований у м. Маріуполі (а.с. 46, 53, 64, 68, 83, 87).

Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського РНО Чичеков С.Ф. у судові засідання не з`явився, про дату місце та час розгляду справи був також повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки його офіс знаходиться у смт Мангуш Маріупольського району (а.с. 47, 65, 66, 69, 73, 88).

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває у тимчасовій окупації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» я кщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено з Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 18.08.2021, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (1/3) - на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2004 Управління міського майна міської ради та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (2/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.07.2006 та того ж свідоцтва про право власності від 21.12.2004 Управління міського майна міської ради (а.с. 24).

Як вказувала позивачка, і слідує із даної інформації, ця квартира була передана у власність трьом особам - ОСОБА_5 - рідному діду померлої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - рідній бабі померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - рідної прабабці померлої ОСОБА_4 .

За життя 26.04.2012 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповіла вказану квартиру відповідачеві - синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 і онуці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 у рівних частинах (а.с. 14).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13).

За даними отриманими на вимогу суду Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , заяви про вступ до спадщини за заповітом від 26 квітня 2013 року не подавав (а.с. 74 - 79).

Позивачка ОСОБА_1 перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який 13.10.2008 розірвано.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 10, 12).

Позивачка у позові вказувала, що за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Маріуполя за адресою: АДРЕСА_2 наявна інформація про зареєстрованих осіб та дати їх зняття з реєстрації:

ОСОБА_5 був зареєстрований з 11.08.1970, знятий з реєстрації місця проживання 07.06.2005 у зв`язку із смертю;

ОСОБА_6 була зареєстрована з 19.12.1989, знята з реєстрації місця проживання 07.06.2005 у зв`язку із смертю;

ОСОБА_3 була зареєстрована 11.08.1970, знята з реєстрації місця проживання 04.09.2013 у зв`язку із смертю.

При цьому, позивачка, посилаючись у позові на ці відомості, їх до позову не долучила. Так само, не надані суду відомості (копії свідоцтв або витяги з реєстру актів цивільного стану ) про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На запит суду щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання, зняття з зареєстрованого місця проживання та інші персональні дані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інформації про участь зазначених осіб в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , листом виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.04.2024 № 12.8-680-08 повідомлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, через активні бойові дії, блокування та подальшому окупацією міста Маріуполя, доступ до документів, які перебувають на обліку структурних підрозділів Маріупольської міської ради, в тому числі й документів з питань приватизації, наразі відсутній. У зв`язку з повного втратою реєстру Маріупольської міської територіальної громади на власному програмному забезпеченні, органом реєстрації місця проживання Маріупольської міської територіальної громади, в особі Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради отримано доступ до Реєстру територіальної через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб (Державна міграційна служба України), в якому відсутня інформація про ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , серед зареєстрованих в Маріупольській міській територіальній громаді, а також відсутня інформація про зняття зазначених осіб з зареєстрованого місця проживання та будь якого переміщення на іншу адресу. Картотека зареєстрованих осіб в Маріупольській міській територіальній громаді залишилась на тимчасово окупованій території, перевірити паперові носії інформації не має можливості. За адресою: АДРЕСА_2 станом на 15.04.2024 - відсутні зареєстровані особи. Також станом на теперішній час відсутній доступ до реєстру приватизації, тому надати інформацію щодо приватизації житла за адресою: АДРЕСА_2 , чи було видане свідоцтво про право власності на зазначене житло і кому, наразі є неможливим (а.с. 90-91).

Позивачка посилається на лист Департаменту по роботі з активами управління міського майна Маріупольської міської ради від 09.09.2021 №26.7.2- 29237.26.7.1 згідно із яким у квартирі АДРЕСА_1 було зареєстровано лише три особи, які були учасниками приватизації. В подальшому, дві особи: ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 були зняті з реєстрації у 2005 році у зв`язку із смертю.

Проте це лист до позову не долучений

Позивачка вказує, що ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі в період з 11.08.1970 по 2013 рік та інших зареєстрованих осіб у квартирі не значиться.

Однак, жодних відомостей, що це підтверджують у матеріалах справи немає.

До позову позивачка долучила копію Адресної картки на будинок АДРЕСА_4 , який не має жодного відношення до предмету спору (а.с. 47).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано жодних доказів, які підтверджують, що на момент смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з ними проживала ОСОБА_3 , та яка в силу положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Також немає доказів того, що ОСОБА_3 коли небудь зверталася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Тому суд не приймає доводи позивачки про те, що на день смерті ОСОБА_3 їй належало право власності на всю квартиру.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України на момент відкриття спадщини після смерті бабці ОСОБА_3 , якій належало 2/3 квартири, її малолітня онука - спадкоємиця за заповітом ОСОБА_4 успадкувала половину від частки, тобто 1/3.

Позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 відносно своєї доньки є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи волю заповідача, таке тлумачення статті 1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та за законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та за заповітом відносно спадкової маси, охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває.

За даними Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , заяву про вступ до спадщини за заповітом не подавав (а.с. 74 - 79).

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 цього ж кодексу визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває у тимчасовій окупації.

Постановою приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чичекова С.Ф. від 18.08.2021 відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності на спірну квартиру за спадкодавицею ОСОБА_3 .

На адвокатський запит представника позивачки щодо місця розташування Першої маріупольської державної нотаріальної контори та місця збереження архіву Першої Маріупольської державної нотаріальної контори, повідомлено листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.08.2023 № 35757/33498-26-23 повідомлено, що Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18 липня 2023 року № 6464/04 «Про оголошення простою державних нотаріальних контор Донецької області» з 19 липня 2023 року до особливого розпорядження оголошено простій Першої маріупольської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву Першої маріупольської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори, встановити їх місцезнаходження неможливо. З урахуванням наведеного доступ до документів нотаріального діловодства, що перебували в провадженні Першої маріупольської державної нотаріальної контори, відсутній (а.с. 33).

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності.

Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).

В даному випадку предметом спору є захист права позивачки на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок.

Суд, з`ясувавши обставин справи, вважає, що вимоги позивачки плюють частковому задоволенню - шляхом визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , права власності на 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги позивачки про встановити факту наявності у ОСОБА_3 , на день її смерті та у ОСОБА_4 на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10 права власності на всю квартиру задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту не є ефективним.

Згідно зі п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Отже, встановлення факту наявності у спадкоємців права власності, про який просить позивачка, не є належним способом захисту права, оскільки не призводить до поновлення права. Належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права власності у порядку спадкування.

Так само визначення частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим також не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки в такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неправомірність та неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанова ВС від 23.11.2023 у справі № 752/9653/20, провадження № 61-7461св22).

Тому у цій частині вимог суд відмовляє у їх задоволенні.

Позивачка не наполягала на розподілі судових витрат.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Чичеков Севелій Федорович) про встановлення факту права власності на спадкове майно, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 14 травня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова