Справа № 155/519/24 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/1266/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про захист прав споживачів, за апеляційними скаргами позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідача ОСОБА_1 , подану представником Ходіною Надією Володимирівною, на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Бізнес Позика» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що 25 червня 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 50 000 грн.

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2024 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 60 568,02 грн. Відповідачка здійснила часткову оплату за договором на суму 55 900,00 грн.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача ТзОВ «Бізнес Позика» 60 568,02 грн, з яких 35 000,90 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 25567,12 грн сума прострочених платежів по процентах та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

У травні 2024 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що умовами кредитного договору від 25 червня 2021 року передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 7 500,00 грн. При цьому у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). ТзОВ «Бізнес Позика» не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». ОСОБА_1 також вказала, що вона сплатила на погашення заборгованості за кредитним договором 55 900,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту 14 999,10 грн, на погашення процентів 33 400,90 грн, на погашення комісії 7 500,00 грн. Відповідно до пункту 3.5 кредитного договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості в першу чергу прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, а тому грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн підлягають зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Покликаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними положення договору про надання кредиту № 261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Бізнес Позика», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7 500,00 грн, зобов`язати ТзОВ «Бізнес Позика» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, у розмірі 7 500,00 грн в рахунок погашення основного боргу за договором про надання кредиту № 261037-КС-003 від 25 червня 2021 року.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року у цій справі первісний позов ТзОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованість за основною сумою кредиту та відсотків у розмірі 35 736,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Бізнес позика» судовий збір в розмірі 1 429,26 грн.

В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Бізнес Позика» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ТзОВ «Бізнес Позика» подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 831,73 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідачки в користь позивача 24 831,73 грн заборгованості за кредитом, а в решті рішення суду залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Ходіна Н. В. просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТзОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку слід стягнути в користь позивача. Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про захист прав споживачів, суд першої інстанції вважав, що підстав для задоволення позову про захист прав споживачів не має у зв`язку з неналежним способом захисту.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині свого рішення.

За матеріалами справи судом встановлено, що 25 червня 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 261037-КС-003 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно в електронній формі і в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика».

Відповідно до пункту 1 цього договору кредитор надає позичальникові кредит у розмірі 50 000,00 грн строком на 24 тижні, термін дії договору до 10 грудня 2021 року, процентна ставка за кредитом в день 0,82236455 фіксована, комісія за надання кредиту 7 500,00 грн, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 107 040 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 3 104,16 процентів. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із врахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика».

Згідно з пунктом 9 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору він отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспортом споживчого кредиту, частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а. с. 20).

Кредитор перерахував позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000 грн, що підтверджується довідками ТзОВ «ФК «Елаєнс», відповідно до яких 25 червня 2021 року в користь позичальника ОСОБА_1 перераховано кошти двома платежами по 25 000 грн (а. с. 27).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТзОВ «Бізнес Позика» за кредитним договором № 261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, позичальнику ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 50 000 грн, за період кредитування з 25 червня 2021 року по 10 грудня 2021 року нараховані відсотки у розмірі 58 968,02 грн, нарахована комісії у розмірі 7 500,00 грн. Позичальник ОСОБА_1 сплатила за кредитом в користь кредитора 55 900,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту зараховано 14 999,10 грн, на сплату відсотків 33 400,90 грн, на сплату комісії 7 500,00 грн. Залишок заборгованості за кредитним договором станом на 11 березня 2024 року складає 60 568,02 грн, з яких за тілом кредиту 35 000,90 грн, за відсотками 25 567,12 грн (а. с. 9-16).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з цим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зробила висновок про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (пункт 31.25 постанови).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом першої інстанції звернуто увагу на те, що відповідно до пункту 1 кредитного договору № 261037-КС-003 від 25 червня 2021 року позичальнику ОСОБА_1 встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 7 500,00 грн. Необхідність внесення плати за надання кредиту передбачена й у паспорті споживчого кредиту від 25 червня 2021 року.

Крім того судом встановлено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та на які банком встановлена комісія за надання кредиту.

Оскільки позичальнику ОСОБА_1 було встановлено плату за послуги банку і банком не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що положення договору № 261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Бізнес Позика», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7 500,00 грн є нікчемними відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування сплачених позичальником ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 500,00 грн, що були спрямовані банком на погашення комісії за надання кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника ОСОБА_1 сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7 500,00 грн є нікчемними відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому зазначені кошти зараховуються на погашення основного боргу за кредитом.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду а оскаржуваній частині.

Разом з тим суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат допустив порушення вимог закону.

Так відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , що міститься в матеріалах справи (т. 1 а. с.133, т. 2 а. с. 25).

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Зважаючи на те, що відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то правових підстав для стягнення з неї в користь позивача судового збору в розмірі 1 429,26 грн за подання позовної заяви немає.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід скасувати. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року у цій справі в частині розподілу судових витрат скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді