Справа № 367/9334/23
Провадження №2/367/2066/2024
19 червня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - Горбачової Ю.В.,
за участі секретаря с/з - Музики Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шевченко Юлія Григорівна, до ОСОБА_2 про визнання майнових прав, -
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шевченко Юлія Григорівна, до ОСОБА_2 про визнання майнових прав.
В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2016 між відповідачем та позивачем укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 12.09.2016 за реєстровим № 783. Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач зобов`язується передати у власність позивача будь-яким передбаченим діючим законодавством способом нерухоме майно, а позивач зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 та оплатити вартість квартири, яка згідно з пунктом 3.1 Договору складала 331200,00 грн.
Згідно з пунктом 2.3. Договору орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - II квартал 2018 року, технічний термін здачі об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2017 року.
Позивач зазначає, що в повному обсязі виконала своє зобов`язання стосовно оплати вартості квартири, що підтверджується п. 3.3.1 Договору та актами приймання-передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору, проте у власність позивачу відповідачем квартиру не передано, жодних дій, спрямованих на передачу у власність квартири відповідачем не вжито.
Вказує, що відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, наданої листом від 27.10.2023 № 2710/1 на адвокатський запит ОСОБА_3 від 17.10.2023 № 111/23, інформація щодо прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. Замовник будівництва - ОСОБА_2 (або його представники) не зверталися до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва, а саме - багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 до експлуатації.
Позивач зауважує, що будинок до цього часу не збудований, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов договору.
Позивач вказує, що визнання за позивачем майнового права на квартиру дасть їй можливість чітко ідентифікувати її, адже невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором по будівництву багатоквартирного будинку та передачі квартири у власність позивачу може тривати невизначений час, тому позивач має зменшити ризик того, що квартира може перейти у власність іншій особі у разі закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку, в який вона інвестувала свої кошти.
У зв`язку з викладеними обставинами, позивач була змушена звернутися до суду для визнання за нею майнового права на об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт інвестування) - квартиру.
29 листопада 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2024 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2024 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
22.05.2024 року, на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2024 року, від представника позивача, адвоката Шевченко Ю.Г. до суду надійшли заява про усунення недоліків та заява про уточнення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додатково понесених судових витрат у формі сплаченої суми судового збору.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та згодою позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим, керуючись положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Судом встановлено, що 12.09.2016 року між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (сторона-1), та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (сторона-2) укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. зареєстрованим в реєстрі за № 783, що підтверджується копією договору.
Відповідно до пункту 1.2 Договору сторона-1 в майбутньому зобов`язується передати у власність стороні-2 будь-яким передбаченим діючим законодавством способом нерухоме майно, а сторона 2 зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 та оплатити гарантійний внесок, що є забезпечувальним платежем, який не перевищує загальну вартість вказаної квартири, яка згідно з пунктом 3.1 Договору на день укладання договору складала 331200,00 грн.
ОСОБА_1 в повному обсязі виконано своє зобов`язання стосовно оплати вартості квартири, що підтверджується пунктом 3.3.1 Договору, в якому зазначено, що сума гарантійного внеску 265000,00 грн. внесена стороною-2 до моменту підписання цього договору, а також актами приймання-передачі коштів на виконання умов договору від 11.09.2016 № 1, від 12.09.2016 № 2, від 26.10.2016 № 3, від 20.11.2016 № 4, від 17.12.2016 № 5, від 21.01.2017 № 6, від 18.02.2017 № 7, від 26.03.2017 № 8, від 25.04.2017 № 9, від 28.05.2017 № 10, від 20.06.2017 № 10, від 22.07.2017 № 12, від 12.01.2018, від 16.02.2018, від 26.03.2018, копія яких додано до позовної заяви.
Згідно з пунктом 2.3 Договору технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2017 року, орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - II квартал 2018 року.
Відповідно до листа № 2710/1 від 27.10.2023 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, копія якого міститься в матеріалах справи, інформація щодо прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. Замовник будівництва - ОСОБА_2 (або його представники) не зверталися до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва, а саме - багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 до експлуатації.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 ; право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_4 , забудовник ОСОБА_5 ; право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_6 , забудовник: ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту є визнання права.
Відповідно до ст. 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до абз. 4 ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.
Позивач зазначає, що будинок до цього часу не збудований, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов договору.
Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту закінчення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Таким чином, виходячи з положень цієї статті, інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також визначена необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 655, ч. 1, 2 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Аналізуючи вказані норми права, можна дійти висновку, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. Разом з тим не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац 3 частини 2 статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.
Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
З огляду на вказане, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконала свої зобов`язання за договором, повністю сплативши гарантійний внесок у розмірі вартості квартири, тобто вчинила дії, спрямовані на набуття майнових прав на квартиру.
Невиконання відповідачем зобов`язань за договором призвело до порушення прав позивача.
Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3312,00 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 177, 179, 181, 182, 190, 328, 331, 509, 525-527, 530, 610, 629, 655, 656 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-285, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Шевченко Юлія Григорівна, до ОСОБА_2 про визнання майнових прав - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , майнові права на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_6 ).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , судовий збір у сумі 3312 (три тисячі триста дванадцять) грн. 00 коп.
Копію рішення направити сторонам до відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ,.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ,
Суддя: Ю.В. Горбачова