Справа № 165/289/23
Провадження № 2/165/55/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Нововолинську, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 , про визнання права власності за набувальною давністю

встановив:

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.

У позовній заяві вказує на те, що вона та її діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також брат ОСОБА_9 зазначені співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . З 1984 року ОСОБА_9 у даному будинку не проживав та жодних дій для поліпшення чи підтримання житлово-побутових умов не здійснював, а після його смерті, а саме з 25 грудня 2007 року право власності на належну ОСОБА_9 частину житлового будинку ніхто із спадкоємців не зареєстрував. Проживаючи все життя у спірному будинку та дбаючи про нього, вважає, що саме вона на правовій підставі набула право власності на частину житлового будинку, прибудинкових споруд та частину земельної ділянки за набувальною давністю, що належна її померлому братові ОСОБА_9 , а тому просила суд встановити право власності на нерухоме майно за нею.

Ухвалою від 31 січня 2024 року, до участі у справі, у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено синів відповідача ОСОБА_3 та спадкодавця ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 .

Сторонами у справі була подана до суду мирова угода від 05 березня 2024 року, яку вони просили суд прийняти і затвердити наступного змісту:

1.Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 2/6 (дві шостих) частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, в тому числі житловою 42,9 кв.м та 2/6 (дві шостих) частини господарських та побутових будівель і споруд: сарая Б-1, сарая-б, вбиральні-В, сарая-Г1, гаража д, огорожі-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що раніше належала ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2.Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/6 (одну шосту) частину земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:017:0121, площею 0,0479 га, що розташована за адресою: будинок АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з роглядом даної справи, позивач в мировій угоді просила не розподіляти між сторонами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили ухвалити рішення, яким затвердити мирову угоду, позивач ОСОБА_1 підтвердила своє вільне волевиявлення на укладення мирової угоди, зазначила, що така відповідає її внутрішній волі та інтересам і не порушує права третіх осіб, також зазначила, що після підписання і затвердження судом мирової угоди вона не буде мати жодних претензій до відповідача стосовно спірного майна. Наслідки закриття провадження у справі їй відомі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 підтвердила своє вільне волевиявлення щодо укладення мирової угоди, зазначила, що вона відповідає її внутрішній волі та інтересам, також вказала на те, що після підписання і затвердження судом мирової угоди вона не буде мати жодних претензій до позивача стосовно спірного майна. Наслідки закриття провадження у справі їй відомі.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 просила суд затвердити мирову угоду, оскільки вважає, що така не порушує її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Треті особи, що виступають на стороні позивача та на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у судове засідання не з`явилися, кожен зокрема подали до суду письмові заяви, у яких просили проводити розгляд справи у їх відсутності, не заперечили щодо затвердження судом укладеної мирової угоди. Погодилися з тим, що укладення даної мирової угоди жодним чином не порушує їх прав чи охоронюваних законом інтересів та не мають і не будуть мати в майбутньому жодних майнових інтересів, претензій до сторін стосовно предмету спору (а.с.187-192, 209-212, 214-217).

Суд заслухавши думку позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали цивільної справи, умови мирової угоди, приходить до наступного висновку.

Згідно статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Сторони у мировій угоді посилаються на те, що підставою для набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно, є її давнісне, добросовісне та безпреривне володіння цим майном.

На обґрунтування позову та поданої мирової угоди, суду надано наступні докази: копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Матвіюк Р.Ф. 08 червня 2004 року за реєстровим №1-2228 (а.с.13), копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня 1981 року за реєстровим №410 (а.с.19-21), витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9-12) та витяг з Державного земельного кадастру по земельній ділянці №НВ -021 (а.с.29-32), з яких вбачається, що 2/6 частини житлового будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 та 1/6 частина земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:017:0121, площею 0,0479 га, що розташована за тією ж адресою, перебуває у приватній власності ОСОБА_9 .

На підставі виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня 1981 року за реєстровим №410 (а.с.19) ОСОБА_10 є співласником житлового будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 , а саме 1/6 його частини.

Відповідно до відомостей наданих Волинським обласним бюро технічної інвентаризації та згідно з свідоцтвами про право на спадщину за заповітом (а.с.13), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власниками решти спірного житлового будинку є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (по 1/6 частині кожен).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку №НВ -021 від 16 січня 2021 року, на підставі рішення органу місцевого самоврядування №17/18 від 17.12.2004 Нововолинської міської ради заінтересованим особам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 належить по 1/6 частині земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:017:0121, площею 0,0479 га, в той час як позивачу ОСОБА_1 належить 2/6 частини вищевказаного нерухомого майна.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер (а.с.17) і після його смерті, за заявою його дружини ОСОБА_3 , Нововолинською державною нотаріальною конторою Волинської області заведена спадкова справа за №373 від 25 грудня 2007 року (а.с.151-156). Заяви про відмову від спадщини заінтересовані особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нотаріусу не подали, і як встановлено у судовому засіданні (отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду), на час відкриття спадщини, сини постійно проживали разом із спадкодавцем, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину за законом після його смерті.

При розгляді мирової угоди та можливості її затвердження судом, суд звертає увагу сторін, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності

Частиною першою статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 року у справі №552/1354/18 позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У даній справі, суд на підставі належним чином оцінених доказів, приходить до висновку, що позивач не набула право власності частину спірного житлового будинку та земельної ділянки за набувальною давністю, оскільки не могла не знати про те, що частина спірного будинку та земельної ділянки належать на праві власності її брату, а після його смерті, його спадкоємцям. Відтак позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Тобто умови мирової угоди не відповідають основному принципу для її визнання судом, а саме суперечать чинному законодавству.

Заяви заінтересованих осіб (синів спадкодавця), а також інших співвласників майна, які на тих же підставах, що і позивач протягом тривалого часу та добросовісно користуються спірним майном, щодо відсутності претензій з їх сторони, погодження на затвердження мирової угоди (без нотаріального їх завірення), суд до уваги не бере, оскільки вважає, що затвердження такого змісту мирової угоди буде грубо порушувати їх права та охоронювані законом інтересам.

Суд прийшов такого висновку з огляду на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вважаються такими, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем та заяв про відмову від спадщини у встановленому законом порядку нотаріусу не подавали, а відтак на рівні з відповідачем успадкували спадкове майно батька, однак свої вимоги щодо спадкового майна позивач ОСОБА_1 заявляє виключно до ОСОБА_3 та не зазначає її та спадкодавця синів як співвідповідачів.

Крім того, при огляді спадкової справи (а.с.151-156), суд звертає увагу на наявність посвідченого в Підволочиській державній нотаріальній конторі Тернопільської області 21 лютого 1992 року (номер у спадковому реєстрі 273945) заповіту спадкодавця ОСОБА_9 , що не був наданий суду для огляду. Тобто існує імовірність, що спадкоємцями за заповітом є інші особи, права яких, у разі затвердження мирової угоди, можуть бути порушені.

Суд також звертає увагу сторін на те, що у даному конкретному випадку є позасудовий порядок врегулювання спору, що повністю буде відповідати вимогам закону та звичаям права. Після отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, останні, у встановлений законом спосіб, можуть безоплатно відчужити спадкове майно належне ОСОБА_9 , як позивачу так і іншим співвласникам майна (розпорядитися на власний розсуд).

За наявності встановлених обставин суд приходить до висновку, що затвердження мирової угоди буде суперечити вимогам закону.

Керуючись 207 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити в затвердженні мирової угоди, укладеної 05 березня 2024 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 , про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк