Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3874/22
У Х В А Л А

11.04.2024 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючий суддя Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В., за участі заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Мохнюк Р.Г., державного виконавця Горбач М.В., керівника органу ДВС Андрійцьо Р.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Закала А.І.

Скарга мотивована тим, що 05 лютого 2024 року були відкриті виконавчі провадження № 74043116, № 74042851 та № 74043296 на підставі виконавчих листів № 299/3874/22/, виданих 19 січня 2024 року Виноградівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 , судових витрат пов`язаних з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про усунення йому перешкод з боку ОСОБА_2 , в спілкуванні з дитиною.

Вказує, що 02.02.2024 було пред`явлено до виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 1330,54 грн, 19900,00 грн. та 9190,00 грн.

Державний виконавець Закала Анастасія Іванівна відкрила виконавче провадження № 74043116, 74042851, 74043296 і з 5.02.2024 протиправно діяла (в тому числі протиправно бездіяла), а саме: станом на 18.03.2024 року не забезпечила виконання судового рішення, станом на 18.03.2024 року не вручила скаржнику жодних оригіналів документів, що стосуються даного виконавочого провадження.

Протиправно подала запит щодо наявних рахунків у боржника, вказавши в параметрах пошуку код 3 - фізична особа-підприємець. Як наслідок Державна фіскальна служба України надала інформацію про відсутність рахунків, відкритих як ФОП або юр.особа. Згідно інформації, яка є у розпорядженні суду - ОСОБА_2 має рахунок у Монобанку (УніверсалБанк) та згідно інформації, якою володє скаржник - мала рахунок у ПриватБанку.

Згідно АСВП боржник не подав податкову декларацію в передбачені законом терміни, а державний виконавець протиправно бездіяла та не наклала штраф на боржника.

З вказаних підстав просив визнати протиправними дії ОСОБА_3 щодо пошуку наявних рахунків у боржника, як фізичної особи підприємця та зобов`язати здійснити запит до ДФСУ щодо наявних рахунків у боржника як фізичної особи не підприємця.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 щодо порушення порядку вручення документів виконавчого провадження.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 , щодо відсутності перевірки виконання судового рішення боржником.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця, яка протиправно бездіяла та не накладала штраф на боржника, не звернулася до суду щодо обмеження у праві на виїзд закордон.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця, яка протиправно бездіяла та не наклала стягнення на майно боржника.

У судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_1 та його представник адвокат Мохнюк Р.Г. вимоги скарги підтримали та просили суд такі задовольнити.

Додатково заявник ОСОБА_1 зхазначив, що його представник в лютому цього року подав до органу ДВС виконавчі листи. Однак на даний час йому невідомо про хід виконання рішення. На даний час рішення суду не виконано. Жодних документів йому від ДВС не надіслано. Вважає, що державний виконавець протиправно бездіяла. За наслідками розгляду додатково просив винести окрему ухвалу щодо державного виконавця.

Начальник Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрійцьо Р.В. в судовому засіданні у задоволенні вимог скарги просив відмовити, з тих підстав, що дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства. Пояснив, 02.02.2024 р. представник ОСОБА_1 адвокат Киретів В.В. звернувся з трьома заявами про відкриття виконавчого провадження. Як адресу для листування вказав АДРЕСА_1 . 05.02.2024 року державним виконавцем Закала А.І. відкрито виконавчі провадження.

Державним виконавцем Закала А.І., в рамках виконавчих проваджень проведені всі необхідні дії передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Так, державним виконавцем в рамках виконання виконавчих листів, що видав Виноградівський районний суд у цивільній справі № 2993874/22, про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судових витрат пов`язаних з розглядом вказаної цивільної справи відкрито виконавчі провадження, копія постанови про відкриття виконавчих проваджень скерована сторонам. Державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника. Вчинені дії спрямовані на розшук рахунків та майна боржника, здійснено виїзд по місцю проживання боржника, за наслідками якого складено акт державного виконавця, яким встановлено, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою, не проживає. Отже твердження скаржника про бездіяльність державного виконавця є його припущенням. Доводи скаржника про те, що йому не надіслано оригінали документів виконавчого провадження, також не заслуговують на увагу, оскільки, всі матеріали виконавчих проваджень, були надіслані скаржнику (стягувачу) за адресою вказаною у виконавчому листі та заяві про відкриття виконавчого провадження, про що свідчать квитанції про відправку поштової кореспонденції.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оглянувши матеріали виконавчих проваджень № 74043116, № 74042851 та № 74043296, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що Виноградівським районним судом Закарпатської області 19.01.2024 року видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , судових витрат пов`язаних з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про усунення йому перешкод з боку ОСОБА_2 , в спілкуванні з дитиною.

Вказані виконавчі листи, представником ОСОБА_1 адвокатом Киретів В.В. було скеровано до Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень № 74043116, № 74042851 та № 74043296, державним виконавцем Закала А.І., відкрито виконавчі провадження, а копію постанов про відкриття виконавчих проваджень скеровано сторонам за адресами вказаними у виконавчому листі.

Так, ч.1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження, заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, та виконавчих проваджень, державним виконавцем дотримано вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а від так доводи скаржника про не надіслання йому матеріалів виконавчого провадження, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги. Про зворотнє свідчить квитанція АТ «Укрпошта», з якої вбачається, що матеріали виконавчих проваджень надіслані ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу скаржника та його представника на те, що з матеріалами виконавчого провадження, особа має можливість ознайомитися особисто, звернувшись до відповідного органу державної виконавчої служби/офісу приватного виконавця, або самостійно - за допомогою АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження).

Перевіривши доводи скарги в частині визнання протиправної бездіяльності державного виконавця ОСОБА_3 , яка полягає у пошуку наявних рахунків у боржника як ФОП та здійснити запит до ДФСУ щодо наявних рахунків у боржника як фізичної особи не підприємця суд констатує наступне.

Так з матеріалів виконавчих проваджень, досліджених судом в ході розгляду скарги, судом встановлено, що державний виконавець з метою належного виконання судового рішення, та захисту інтересів стягувача, звернулася до Державної фіскальної служби із запитом про наявні рахунки боржника.

З відповіді на вказаний запит, вбачається, що ідентифікатором пошуку був Податковий номер боржника фізичної особи, що в свою чергу органу ДФС дає змогу перевірити всі наявні у фізичної особи рахунки відкриті у банках, в тому числі в разі реєстрації боржника як фізичної особи підприємця, а від так доводи скарги в цій частині не заслуговують на увагу, та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Даючи оцінку доводам викладеним у скарзі про те, що державним виконавцем не перевірено виконання рішення суду та не накладення штрафу та боржника суд приходить до наступних висновків.

Нормами частини третьої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частин першої-другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VІІІ, визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Тож, з наведеного слідує, що вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.

При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте, не зробив цього.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 по справі № 640/11079/19, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи повинна була державний виконавець накласти штраф за невиконання судового рішення, слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Від так, суд вважає доводи скаржника про незаконність дій державного виконавця щодо не накладення штрафу на боржника є безпідставними.

Щодо визнання протиправної бездіяльності державного виконавця, яка на думку скаржника протиправно бездіяла та не наклала стягнення на майно боржника, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Слід зазначити що у разі виникнення потреби, виконавець має повне право обмежити для боржника право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

З матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що державним виконавцем в ході виконання рішення, в рамках виконавчих проваджень 05.02.2024 року винесено постанови про арешт коштів боржника.

Як зауважив Верховний Суд, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Слід також зауважити, що відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна застосовується, для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

На думку суду, у даному випадку, державний виконавець, перевіривши інформацію про наявність у боржника майна, на яке може бути накладено арешт, правильно визначила таку форму забезпечення реального виконання рішення, як арешт коштів боржника в межа суми звернення стягнення.

Слід зазначити, що вказівка на можливість накладення арешту на все майно або на окремі речі, зазначена в контексті того, що арешт накладається у розмірі суми стягнення, і вибір обсягу арешту залежить саме від розміру суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця.

Так, відповідно до ст.447,449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд в ході розгляду скарги ретельно дослідив доводи, викладені у скарзі, перевірив їх підставність та обгрунтованість та дійшов висновку, що такі не знайшли підтвердження, а вібтак скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги, що під час розгляду справи істотних порушень державним виконавцем не встановлено, правові підстави для винесення окремої ухвали відсутні.

Керкючись ст.260, 447-449 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15.04.2024 року.

Головуючий В. В. Леньо