Справа № 451/198/24
Провадження № 2/451/154/24
РІШЕННЯ

іменем України

(повне)

10 квітня 2024 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретар судового засідання Ференс І.І..

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/198/24 за позовом ОСОБА_2 до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції учасників процесу

13 лютого 2024 року адвокат Мулявка Олег Васильович в інтересах ОСОБА_2 (позивач) звернувся до суду з позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області (відповідач) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . У склад спадкової маси, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7070 га, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІ1-ЛВ №041023, що виданий 10 березня 2000 року. Після його смерті мати позивача ОСОБА_4 вступила в оперативне управління спадковим майном свого чоловіка ОСОБА_3 , проте із-за відсутності належних правовстановлюючих документів (Державний акт № 041023 виданий після смерті спадкодавця), спадкових прав у встановленому законом порядку не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кустин Радехівського району Львівської області померла ОСОБА_4 . У склад спадкової маси після її смерті, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1569 га, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 041022, що виданий 10 березня 2000 року (копія Державного акту№ 041022 додається). За життя мати позивача склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право заповіла своєму сину - ОСОБА_2 , тобто позивачу у справі. Таким чином, з метою оформити свої права на спадкове майно позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і, як результат її звернення, 03.02.2020 була відкрита спадкова справа № 65448893 (номер у нотаріуса 24/2020). Проте йому нотаріусом у письмовій формі було повідомлено, що не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт, серії ІІІ-ЛВ № 041023, був виданий після смерті ОСОБА_3 (а. с. 3 - 7).

З цих підстав, позивач просив суд:

установити факт, що ОСОБА_2 постійно проживав на АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_4 до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,7070 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 1,0731 га та 0,6339 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_3 , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 041023, виданого 10 березня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Лопатинська селищна рада Червоноградського району Львівської області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Заяви та клопотання учасників процесу

Представник відповідача Лопатинської селищної ради подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі та вирішити справу відповідно до Закону (а. с. 44).

Інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 14 лютого 2023 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2).

Ухвалою судового засідання від 07 березня 2024 року суд постановив витребувати у приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко О.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №24/2020, заведену після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 46 - 47).

27 березня 2024 року приватний нотаріус подав до суду фотокопію зазначеної вище спадкової справи (а. с. 49 - 112).

Суд своєю ухвалою від 28 березня 2024 року закрив підготовче та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 113).

У судове засідання позивач не прибув, представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду зазначену вище заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що ОСОБА_2 постійно проживав на АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 117).

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_2 постійно проживав на АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 116).

Установлені судом фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Кустин Радехівського району Львівської області помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 9 грудня 1997 року (а. с. 13).

У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,7070 га, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041023, що виданий 10 березня 2000 року (а. с. 16 -16 зворот), тобто після смерті ОСОБА_3 .

Від імені померлого ОСОБА_3 заповіт не посвідчувався, що підтверджується довідкою Лопатинської селищної ради № 232 від 2 серпня 2023 року (а. с. 15).

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, що видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №59259263 від 03.02.2020 (а. с. 34).

З довідки Лопатинської селищної ради № 203 від 2 червня 2021 року (а. с. 14) видно, що на момент смерті ОСОБА_3 проживав у будинку АДРЕСА_1 , із померлим була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 , яка перебувала з ним у шлюбі (копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 від 8 квітня 1950 року, а. с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Кустин Радехівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 від 9 лютого 2014 року (а. с. 18).

У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1569 га, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 041022, що виданий 10 березня 2000 року (а. с. 19 - 19 зворот).

Відповідно до довідок Лопатинської селищної ради № 199 та №200 від 2 червня 2021 року ОСОБА_4 постійно до дня смерті проживала і була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , разом із нею проживав без реєстрації син - ОСОБА_2 (а. с. 21).

За життя ОСОБА_4 склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право заповіла своєму сину - ОСОБА_2 , що видно з копії заповіту від 28.12.2004, посвідченого секретарем виконкому Кустинської сільської ради (а. с. 20).

3 лютого 2020 року приватним нотаріусом Юрченко О.В. була відкрита спадкова справа № 65448893 (номер у нотаріуса 24/2020), після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 35).

Як видно з матеріалів спадкової справи позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 55), та 19 травня 2021 року нотаріус видав йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 105, 109). Інших претендентів на спадкове майно з числа спадкоємців за законом першої черги судом не встановлено.

З Постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій від 5 вересня 2023 року видно, що ОСОБА_2 не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт, серії ІІІ-ЛВ № 041023, був виданий після смерті ОСОБА_3 (а. с. 36 - 37).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041023 від 10 березня 2000 року, виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Позиція суду

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів

Щодо позовних вимог про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини

До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 7 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

На підтвердження постійного проживання разом зі спадкоємцем на час її смерті позивач надав суду довідки № 199 та №200, видані Лопатинською селищною радою 2 червня 2021 року, відповідно до яких ОСОБА_4 постійно до дня смерті проживала і була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , разом із нею проживав без реєстрації син - ОСОБА_2 (а. с. 21).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 довів належними та допустимими доказами факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті.

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, застосовуються норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР).

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року.

На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 549,554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.

Як видно з довідки №203, виданої Лопатинською селищною радою 2 червня 2021 року, на момент смерті ОСОБА_3 проживав у будинку АДРЕСА_1 , із померлим була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 (а. с. 14).

Таким чином, ОСОБА_4 , відповідно до вказаної вище норми ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Разом з тим, вона належним чином не оформила своїх спадкових прав.

На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , поширюються норми ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на встановлені обставини справи, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом, який вважається таким, що прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , та не заявляв про відмову від спадщини. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні.

Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 211, 229, 247, 258-259, 263-265, 315, 354 ЦПК України; на підставі ст. 33 Конституції України; ст. 16, 29, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; ст. 524, 525, 526, 529, 549, 554 ЦК УРСР; ст. 81, 131 ЗК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 задовольнити.

Установити факт, що ОСОБА_2 постійно проживав на АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_4 до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,7070 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 1,0731 га та 0,6339 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_3 , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 041023, виданого 10 березня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Лопатинської селищної ради на користь ОСОБА_2 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійоксудового збору.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та інші учасники у справі

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Мулявка Олег Васильович, місцезнаходження: вулиця Л. Українки, 3, місто Радехів, Червоноградський район, Львівська область, 80200.

Відповідач: Лопатинська селищна рада, , місцезнаходження: вулиця Центральна, 15А, смт. Лопатин, Червоноградський район, Львівська область, 80261.

Головуючий суддяО. Семенишин

Повний текст судового рішення виготовлено 15 квітня 2024 року.