КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/2353/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у складі судді Будзан Л.Д.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі адвокат Мамаєва Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить скасувати її та направити справу для розгляду до суду першої інстанції; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на підтвердження повноважень на представництво інтересів було надано договір про надання правової допомоги від 29 липня 2022 року, як документ, що водночас підтверджує повноваження адвоката Мамаєва Д.Ю. на надання правової допомоги позивачу.

Вказує, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката Мамаєва Д.Ю. право на заняття адвокатською діяльністю не зупинено та відсутні будь-які відомості щодо позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з виключенням.

Посилається на те, що враховуючи норми матеріального права, а саме ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - документом на підставі якого можливо виписати адвокатом ордер є саме договір про надання правової допомоги, тобто повноваження на представництво передбачено саме в договорі від 12 січня 2023 року. Зазначений договір було укладено відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та фактично доданий договір має вищу юридичну силу, ніж ордер.

Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №756/3874/22 (провадження № 61-900св23) міститься правовий висновок про те, що «не є підставою для скасування законного судового рішення ордер, форма якого не відповідає вимогам Положення про ордер на надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України, оскільки адвокат діяв на підставі договору про надання правової допомоги, що передбачено статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». В адвоката не зупинено право на заняття адвокатською діяльністю і кін не позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю з виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України».

Крім того відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мироненко М.Д. в інтересах ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Мамаєва Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Борсуківську К.О. в інтересах ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, з таких підстав.

Судом встановлено, що у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року, ухвалене в цивільній справі № 758/2353/23 скасовано. Справу призначити до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників в судове засідання.

Залишаючи без розгляду позов районний суд послався на п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, вказавши, що ордер не містить реквізитів, які має містити ордер на надання правничої (правової) допомоги, а тому суд вважає, що з урахуванням змісту пункту 11 Положення, ордер, доданий адвокатом Мамаєвим Д.Ю. до позовної заяви та на підтвердження повноважень представництва в суді не є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Крім того, суд першої інстанції послався на лист Національної асоціації адвокатів України № 489/0/2-24 від 15.03.2024 з якого вбачається, що відомості стосовно Мамаєва Д.Ю. в ЄРАУ відсутні і адміністратором Першого рівня бази даних ЄРАУ не вносились, в т. ч. щодо свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6127 від 12.07.2018; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6127 від 12.07.2018 підписана неуповноваженою особою на такі дії.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України встановлено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. 8 ст. 62 ЦПК України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Частиною четвертою цієї ж статті Кодексу визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю, ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до п. 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року N 41, з подальшими змінами, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 9 Положення передбачено, що ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Змістом п. 11 Положення встановлено, що ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

За змістом п. 12 Положення імперативно визначено, що ордер містить наступні реквізити:

12.1. Серію, порядковий номер ордера;

12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога;

12.3. Посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа;

12.4. Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);

12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01 січня 2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане;

12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження);

12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер;

12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги;

12.9. Дату видачі ордера;

12.10. Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі "Адвокат");

12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі "Адвокат");

12.12. Підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням. Під час дії воєнного стану на території України реквізити, передбачені цим підпунктом, можуть оформлятись у відповідності до п. 10 цього Положення;

12.13. Двовимірний штрих-код QR-код з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.

У матеріалах справи наявний ордер на представництво інтересів позивача у справі адвокатом Мамаєвим Д.Ю. у Подільському районному суді м. Києва, який відповідає вище вказаним положення Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", містить підпис адвоката та необхідні реквізити, передбачені пунктом 12 Положення про ордер.

Крім того, з матеріалів справи установлено, що адвокатом Мамаєвим Д.Ю. також було надано договір про надання правової допомоги № 29/07/22-1 від 29 липня 2022 року на підставі якого адвокатом було оформлено ордер, який було долучено до позовної заяви (а.с. 110 т.3)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) зазначається, що "виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України)".

У своїх рішеннях Верховний Суд у постановах від 27 вересня 2018 року у справі № 910/6241/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 910/9048/18 дійшов висновку, що в разі коли представнику на підставі довіреності чи ордера були надані повноваження на представництво інтересів особи, у тому числі в судових установах з усіма правами, які надані законом, без застереження щодо обмеження повноважень такого представника на вчинення певної процесуальної дії, зокрема щодо підписання позовної заяви, такий представник має повноваження на підписання та подання позовної заяви і, отже, відсутні підстави для її повернення.

Таким чином, договір про надання правової допомоги на підставі якого адвокатом було оформлено ордер є документами, що підтверджують повноваження адвоката як представника.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно зі ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19 міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Таким чином, сам по собі факт не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права вказаної особи здійснювати адвокатську діяльність.

Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі № 757/21384/19-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 367/862/19 та від 13 вересня 2023 року у справі № 283/2629/19.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Стаття 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Матеріали справи свідчать, що адвокатом Мамаєвим Д.Ю. до позовної заяви, крім ордеру, також було долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6127, виданого 12 липня 2018 року на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року №14 та підписаного головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В.

Доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять.

Також відсутні докази, щодо припинення права Мамаєва Д.Ю. на заняття адвокатською діяльністю у порядку, передбаченому законом на час звернення із позовом до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження повноважень представника на підписання позову.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява N 48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції визначає гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням § 1 ст. 6 конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції, а також з норм міжнародного права, повертаючи позовну заяву, з врахуванням заяви про усунення недоліків, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, і вказані дії суду унеможливили доступ позивача до правосуддя для захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року скасувати, а справу направити на продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати кладення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: