ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 941/30/23

провадження № 22-ц/4809/50/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Турбаєвський Юрій Віталійович, на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області (суддя Колесник С. І.) від 12 .05.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

16.01.2023 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гулий Андрій Васильович. пред`явила позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування пред`явленої вимоги позивачка зазначила, що 21.08.2022 вона передала ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 70 000 грн, що підтверджується розпискою від 21.08.2022, за якою останній зобов`язався повернути їй отримані ним кошти до 31.12.2022.

Після спливу обумовленого сторонами строку відповідач борг позивачці не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав.

У зв`язку з цим позивачка просила суд стягнути на свою користь з відповідача прострочений борг в сумі 70 000 грн.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2023 позов задоволено повністю.Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 21.08.2022 в сумі 70 000 грн, а також стягнути компенсацію сплаченого позивачкою судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що на підставі розписки від 21.08.2022 між сторонами по справі виникли договірні відносини. Відповідач зобов`язання не виконав, кошти позивачці не повернув, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Додатковим рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2023 суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач у справі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Турбаєвський Юрій Віталійович, подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2023 і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивачки борг за договором позики у розмірі 28 000 грн, з урахуванням часткового погашення заборгованості у розмірі 12 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не повно та не всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Зазначає, що розписка не є договором позики, а виступає його замінником, що підтверджує його укладення та умови.

Позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Наявність у наданій позивачкою розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачкою було передано відповідачу грошові кошти в сумі 70000 грн, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Суд не дав належну оцінку поданих відповідачем запереченнях на позовну заяву у яких той частково визнав позовні вимоги у розмірі 28 000 грн, з яких 12 000 грн уже повернув позивачці.

Додаткове рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2023 відповідач не оскаржує.

4.Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Гулий Андрій Васильович, заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги. Зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику.

5.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Згідно з розпискою ОСОБА_2 від 21.08.2022 він взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 70 000 грн та зобов`язався їх повернути до 31.12.2022 (а. с. 44).

Та обставина, що вказана розписка була видана ОСОБА_2 ОСОБА_1 сторонами у справі визнається

Обумовлену розпискою суму грошових коштів ОСОБА_2 ОСОБА_1 не повернув.

6.Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста (згідно з Законом України № 3831-IX від 19.06.2024 тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі становить 70 000 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд виснував, що між сторонами по справі було укладено договір позики, що підтверджується оригіналом розписки від 21.08.2022. Відповідач зобов`язання за цим договором в обумовлений строк не виконав, кошти позивачці не повернув, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

З вказаним висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на таке.

8.1. Норми права та їх джерела

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ст. 545 ЦК України).

Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Натомість відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц послідовно висловлено правову позицію, суть якої полягає у тому, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень ст. 545 ЦК України, а саме: «[...] у ч. 3 ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку».

У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 559/2587/19 сформульовано висновок про те, що з метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

8.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Докази у справ мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, які встановлені ст. ст. 76 80 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з оцінкою суду першої інстанції доказів у справі.

Зокрема, суд правильно оцінив наданий позивачем письмовий доказ оригінал розписки відповідача від 21.08.2022 (а. с. 44).

Відповідач визнає, що цю розписку позивачці видав він на підтвердження свого грошового зобов`язання перед нею.

Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву, а також в апеляційній скарзі стверджує, що фактично він отримав від позивачки позику у сумі 28000 грн, а не 70000 грн, як вказано у розписці.

При цьому, супереч покладеного на відповідача процесуального обов`язку доказування обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, він не надав суду доказів того, що насправді грошові кошти були надані йому у меншій кількості, ніж встановлено договором.

До того ж відповідач не надав суду доказів істинності його твердження, викладеного у відзиві на позовну заяву, що розписку від 21.08.2022 він написав на більшу суму під впливом психологічного насильства позивачки щодо нього та його баби (а. с. 29).

Зміст розписки від 21.08.2022 підтверджує передачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошових коштів в борг у сумі 70000 грн, а також зобов`язання останнього повернути отримане «не пізніше 31 грудня 20222 року».

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що у справі позивач довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факт укладення з відповідачем договору позики грошових коштів у суму 70 000 грн, які відповідач отримав та зобов`язаний був повернути до 31.12.2022.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики, а сам договір позики між сторонами не укладено висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються не неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Твердження відповідача про те, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу спростовується тим, що в розписці ОСОБА_2 власноручно вказав про отримання ним грошових коштів в борг. У поданих запереченнях на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідач визнав, що вказану розписку ним було написано власноруч.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі зазначає, що борг, як вважає відповідач 28000 грн, ним було частково повернуто у сумі 12 000 грн.

Однак матеріли справи не містять жодних доказів (боргової розписки, або розписки кредитора згідно зі ст. 545 ЦК України) на підтвердження вказаних доводів про часткове повернення позики.

Вказане також свідчить про непослідовність позиції відповідача, щодо невизнання укладеного договору позики та подальшого його часткового виконання.

Наявність боргової розписки у позивачки вказує на те, що позику не повернуто.

Оскільки на час звернення позивачки до суду строк повернення відповідачем позики сплинув, то суд першої інстанції правильно виснував, що боржник допустив невиконання грошового зобов`язання. Таким чином у позивачки виникло право вимагати стягнення боргу в судовому порядку.

ОСОБА_1 довела правомірність і обґрунтованість заявленої нею вимоги належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, а отже суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає неправильним посилання апелянта на висновки Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 194/1126/18 так, як фактичні обставини тієї справи відрізняються від тих, які у справі № 941/30/23, яка переглядається в апеляційному порядку.

Так у справі № 194/1126/18 суди встановили, що зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу.

Натомість у справі № 941/30/23 такі обставини правильно встановлені судом першої інстанції.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Так, як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язаних з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів апеляційного суду залишає вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, то передбачених ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстав для зміни здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат, які сторони понесли у зв`язку з розглядом справи в місцевому суді, немає.

Стосовно судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, то з огляду на результат перегляду справи та відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати (судовий збір (1610,50 грн, а. с. 87) та витрати на професійну правничу допомогу (3500 грн, а. с. 81 - 84) компенсації не підлягають.

Позивач заяв про судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції до суду не подав.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Турбаєвський Юрій Віталійович, залишити без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2023 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 26.12.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник