Провадження № 2-о/344/600/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківськ у Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Луганськ, Луганська область, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер громадянин України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент смерті мешкав у місті Луганськ, Луганської області. ОСОБА_2 є її свекром, що підтверджується свідоцтвом про шлюб із його сином та свідоцтвом про народження сина, де вбачається що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 . Місто Луганськ входить до Луганського району Луганської області, вся територія Луганського району ( НОМЕР_1 ) перебуває під тимчасовою окупацією починаючи з 07.04.2014, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами, станом на 05.06.2024). З 2014 року вона разом із своєю сім`єю проживала у місті Сєвєродонецьк, але у звя`зку із його окупацією вони переїхали до Дніпра, а вже 06.04.2024 року оселились у місті Івано-Франківськ.

Заявниця зазначила, що про смерть свекра ОСОБА_2 вона довідалася від своєї свекрухи - ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (тимчасово окупована територія). 14 травня 2024 жовтневим відділом ЗАГС м. Луганськ було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 (серія НОМЕР_2 ). На думку заявниці, сама по собі обставина видачі свідоцтва про смерть свідчить на користь висновків про те, що ОСОБА_2 дійсно пішов з життя. У сукупності наведених обставин, а також з урахуванням похилого віку ОСОБА_2 (68 роки), у неї виникли обґрунтовані підстави вважати інформацію про його смерть такою, що відповідає дійсності.

Маючи в наявності копію свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане Жовтневим відділом ЗАГС м. Луганськ, вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківськ щодо реєстрації смерті ОСОБА_2 . Проте, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківськ відмовив у реєстрації смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ, з причини відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі, наданих нею документів.

Як вказує заявниця, здійснити реєстрацію смерті ОСОБА_2 інакше, як на підставі відповідного рішення суду про встановлення факту, неможливо, адже органи реєстрації актів цивільного стану нашої Держави, на відміну від судів, не наділені повноваженнями оцінювати всі обставини смерті особи на тимчасово окупованій території у сукупності з документами, виданими незаконними утвореннями (на зразок органів та установ днр/лнр).

Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі. Просить вимоги заяви задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, народилася у місті Луганськ, що встановлено з копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 .

Відповідно до копії Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2615- від 06.04.2024, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою. Згідно вказаної довідки, її зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно долученої копії паспорта серія НОМЕР_4 , - громадянин України.

Як вбачається, чоловік заявниці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Дніпро Дніпропетровської області.

Заявниця стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер громадянин України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент смерті мешкав у місті Луганськ, Луганської області, який доводився їй свекром, на підтвердження чого надала копію свідоцтва про шлюб із його сином та копію свідоцтва про народження, з яких вбачається що ОСОБА_2 є батьком чоловіка заявниці - ОСОБА_3 .

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово купованих Російською Федерацією» місто Луганськ Луганської області відноситься до переліку таких населених пунктів. На території цих населених пунктів органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Як вказується у заяві, здійснити державну реєстрацію смерті померлої особи позбавлена можливості у встановленому законом порядку, оскільки документи видані на території, що перебуває під окупацією та на якій введено воєнний стан, що унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявницею надано копію медичного свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 та копію свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС м. Луганськ лнр серія НОМЕР_2 .

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на що суд критично оцінює представлені на підтвердження даного факту документи, що видані на окупованій території України, з огляду на їх неналежність та недопустимість при доказуванні.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 12.05.2021 у справі № 220/1582/20. В оцінці доказів необхідно бути гнучким, розуміти складні життєві обставини, які змушують заявників звертатись до суду; водночас судове рішення про встановлення факту смерті є підставою для одержання в органах РАЦСУ документу, що підтверджує смерть особи; тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності.

При цьому варто відзначити, що заявник не може, посилаючись на «намібійські винятки», підтверджувати факт смерті лише документами, виданими органами на непідконтрольній території України. Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованій території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці тощо. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 707/1607/16-ц.

Заявницею на підтвердження зазначених обставин надано також фотокартку могили, де було встановлено хрест з фотографією написом « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Є загальновідомим фактом, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який Указами Президента України неодноразово продовжено.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово купованих Російською Федерацією» місто Луганськ Луганської області відноситься до переліку таких населених пунктів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Встановлення факту смерті необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлого свекра та отримання свідоцтва про смерть.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявниця не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території, що позбавляє її можливості провести державну реєстрацію смерті згідно вимог законодавства та отримати свідоцтво про смерть, а відтак суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 264, 265, 268, 315, 317 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Луганськ, Луганська область, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.