Справа № 192/283/24
Провадження № 2/192/254/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тітової О.О.

за участю: секретаря Біжко Ю.М.

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Солоне Дніпропетровської області в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0131/82/0104710 в розмірі 35850,95 грн, сплаченого судового збору 3028 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 22 липня 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0131/82/0104710 за умовами якого ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту 4100 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36%, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування нимдо 22.07.2018. Банк свої зобов`язання виконав, а ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов`язання. 20.19.209 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги№114/2-9F відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників за кредитними договорами. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р., в тому числі за кредитним договором №010/0131/82/0104710 від 22.07.2014 р., що укладений між між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Заборгованість за кредитним договором №010/0131/82/0104710 від 22.07.2014 відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачується, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість в сумі 35850,95 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 16868,10 грн, а заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 18982,85 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем було подано клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо вимог за кредитним договором №010/0131/82/0104710 від 22.07.2014.

Відповідачем після початку розгляду справи по суті подано відзив на позовну заву з клопотанням про поновлення строку для надання відзиву.

Ухвалою суду від 10.06.2024 року постановленою в судовому засіданні без виходу суду до нарадчої кімнати, причини неподання відзиву у строк визначений ухвалою про відкриття провадження були визнані неповажними, тому підстави для поновлення строку відсутні, суд залишив без розгляду поданий відповідачем відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 25.06.2024 року постановленою в судовому засіданні без виходу суду до нарадчої кімнати було залишено без розгляду відповідь на відзив з підстав пропущення строку встановленого ухвалою про відкриття провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив про слухання справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував.

Відповідачем були подані письмові пояснення по справі які відповідач підтримав в судовому засіданні, заперечуючи проти заявлених вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що пролонгація кредитного договору його умовами не передбачена, тому підстави для нарахування відсотків після закінчення строку дії договору відсутні. Додаткових договорів про зміну кредитного ліміту ним не укладалось, він брав кошти з кредитної картки в межах встановленого договором кредитного ліміту 4100 грн, всі належні платежі він сплатив, тому заборгованість з тіла кредиту не може бути 16 868,10 грн, позивачем не надсилались та ним не отримувались претензії щодо заборгованості. Вказував про неповідомлення суду про повернення аналогічної справи у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, які і в даному позові не усунуто. Витрати на правову допомогу вважав необґрунтованими та завищеними.

Враховуючи наведене, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті у відсутності представника позивача.

Суд, вислухав відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що 24 липня 2014 він з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0131/82/0104710 за умовами якого банком визначено поточний кредитний ліміт на дату укладення договору 4100 грн, строк користування кредитними коштами 48 місяців до 22.07.2018 року та визначено процентну ставку за користування кредитом - 36% (розділ1).

Підписавши договір №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 між банком та відповідачем виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги Банку, що виникли в результаті використання кредитного ліміту, зокрема повернути кредитні кошти та сплатити передбачені договором платежі.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, nsf/link1/an_843596/ed_2020_07_21/pravo1/T030435.html?pravo=1#843596" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що п.5.1 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 розкрито поняття недозволеного овердрафту, яким є сума списаних коштів з рахунку, що перевищує доступну на кредитному рахунку суму.

Згідно з положеннями п.9.3 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 без укладення додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк за умови що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа про відмову від продовження строку користування кредитом. Використання за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після подовження строку користування кредитом. Розглядається як згода на подовження строку користування кредитом.

Згідно з п. 10.1 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 максимальний розмір кредиту складає 200 000 грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту, який діє в межах календарного місяця.

Згідно з п. 10.3 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 поточний ліміт встановлюється банком в перший день кожного періоду.

Отже, згідно з умовами договору№010/0131/82/0104710 від 24.07.2014, строк дії кредитного ліміту не є сталим, може змінюватись банком в період строку кредитування.

Згідно з випискою по рахунку відповідача в період з 29.08.2014 по 15.08.2019 здійснювався рух коштів, отже відповідач користувався кредитною карткою, в тому числі і після визначеного п. 1.2 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 строку користування кредитом. Так, після 22.07.2018 року відповідач здійснював безготівкові платежі, знімав готівку, тобто погодився на продовження строку дії договору та користування кредитними коштами.

Відповідачем не надано суду доказів направлення банку листа про відмову від продовження строку користування кредитом, тому доводи відповідача щодо закінчення строку дії договору 22.07.2018 є безпідставними.

Доводи відповідача щодо користування кредитними коштами в межах встановленого поточного кредитного ліміту на дату укладення договору 4100 грн спростовуються випискою по рахунку, яка узгоджується з даними розрахунку заборгованості відповідача з яких судом встановлено, що кредитний ліміт встановлений відповідачу поступово збільшувався, після кожного збільшення кредитного ліміту відповідач користувався кредитними коштами в його межах та сплачував визначені договором платежі за користування таким збільшеним кредитним лімітом. З 24.09.2018 ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 15300 грн.

Заяву відповідача про сплив строків позовної давності за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 суд вважає безпідставною.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 18.6 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 до всіх правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням договору застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років.

До суду з позовом позивач звернувся 09 лютого 2024 року. Отже, позивач звернувся до суду в межах визначеного п. 18.6 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 збільшеного строку позовної давності, строк якої не сплив.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 належним чином не виконував, погашав заборгованість не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виник недозволений овердрафт, хоча користувався кредитними коштами в межах збільшеного до 15300 грн розміру кредитного ліміту.

Згідно з наданим банком розрахунком за період з 12.08.2014 по 12.12.2019 заборгованість відповідача за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 становила 17 134 грн 30 коп., з яких: 15 300 грн - заборгованість за дозволеним овердрафтом, 1568,10 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом та 266,20 грн відсотки.

За відсутності доказів, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості перед банком за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014, суд не має підстав піддавати сумніву наданий розрахунок.

20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №114/2-19-F відповідно до п.2.1 якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні банку права вимоги до боржників вказаними у реєстрах боржників.

Згідно з реєстру боржників від 12.12.2019 до договору відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019АТ «Райффайзен Банк Аваль» під №167 відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 в сумі 17 134,30 грн.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 16.4 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 з моменту відступлення банком права вимоги за договором кредитний рахунок закривається, страховий захист за договором припиняється, без можливості його відновлення, а відповідні права та обов`язки сторін щодо кредитного рахунку та страхування, що випливають із розділів ІІ та ІVдоговору, припиняються.

Згідно з ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Доводи відповідача про те, що він не був обізнаний про відступлення банком прав вимоги, позивачем не спростовані, доказів направлення повідомлення ОСОБА_1 про відступлення банком прав вимоги за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 спочатку ТОВ «Вердикт Капітал», а потім і позивачу, суду не надано.

Позивач визначаючи заборгованість відповідача за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 просив також стягнути суму відсотків, визначених новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» з часу отримання права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 до дня відступлення права вимоги позивачу у розмірі 18 716,65 грн.

Суд вважає такі вимоги позивача необґрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

У рішенні Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Після відступлення права вимоги банком новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 відповідачу за період з 12.12.2019 по 09.01.2023 були нараховані 18716,65 грн відсотків за користування кредитними коштами за договором.

Враховуючи вказану правову позицію, суд приходить до висновку, що незважаючи на продовження строку дії договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 строк кредитування закінчився 12.12.2019, оскільки п.16.4 договору №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 визначено, що у зв`язку з відступленням банком права вимоги кредитний рахунок закривається без можливості його відновлення.

Отже, уклавши 20 вересня 2019 року договір відступлення прав вимоги №114/2-19-F та після передачі реєстру боржників 12.12.2019, новий кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» втратив право на нарахування процентів, передбачених договором за кредитним договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014.

Суд вважає, що проценти, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 відповідачу у період з 12.12.2019 по 09.01.2023 у сумі 18716,65 грн сплаті не підлягають.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023 відповідно до п.2.1 якого ТОВ «Коллект Центр» зобов`язалось передати грошові кошти ТОВ «Вердикт Капітал» за плату, а ТОВ «Вердикт Капітал» відступити ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги зазначені в реєстрі боржників, який формується в додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до акту примову передачі реєстру боржників за договором факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» передало позивачу реєстр боржників кількістю 207 307 у зв`язку з чим до позивача перейшли права вимоги заборгованості вказаних боржників.

Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №010/0131/82/0104710 від 24.07.2014 в загальній сумі 35850 грн 95 коп., з яких 16 868,10 грн тіло кредиту, 18982,35 грн відсотки.

Враховуючи наведене, виходячи з умов кредитного договору, наведених положень закону та викладених правових позицій Верховного Суду, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача, про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості з відсотків, які були донараховані ТОВ «Вердикт Капітал» після строку кредитування в сумі 18 716,65 грн слід відмовити.

Відповідно до ст. ст.12,13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, ані перед банком, ані перед кредиторами суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими.

З огляду на те, що судом встановлена протиправність нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачеві процентів за користування кредитом після закриття кредитного рахунку, вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в сумі 17 134,30 грн, з яких 16 868,10 грн тіло кредиту, а 266,20 грн відсотки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, пропорційним розміру задоволених позовних вимог судовий збір становить 1447,38 грн.

Позивач також просив стягнути зі ОСОБА_2 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.1 - ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суду надано договір укладений позивачем з АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» №02-01/2023 про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат суду надано заявку на 13 000 грн. на надання юридичної допомоги №69 від 18.08.2023 супроводу стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 .

Також суду надано витяг з акту №2 від 16.06.2021, складеного 22 серпня 2023 року згідно з яким товариству відповідно до Заявок на надання юридичної допомоги за наступним списком відповідач ОСОБА_1 за заявкою №69 надано послуги: з надання усної консультації з вивченням документів 2 години на 3000 грн, складання позовної заяви для стягнення боргу для подачі до Солонянського районного суду Дніпропетровської області протягом 5 годин на 10 000 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № від 25.08.2023 позивачем сплачено 50000 грн АО «Лігал Ассістанс».

Суд вважає, що в порушення вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України позивачем не надано доказів понесення витрат на правову допомогу на підставі укладеного позивачем з АО «Лігал Ассістанс» договором про надання правової допомоги №02-01/2023 в рамках якого надавались послуги супроводження стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 .

Договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року є загальним. Згідно з розділом 4 договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги. Оплата послуг АО здійснюється після підписання сторонами акту про надання юридичної допомоги. Акт про надання юридичної допомоги готується АО та надсилається клієнту не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем в якому була надана юридична допомога. Сума визначена актом є гонораром АО та поверненню не підлягає. В акті сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги.

Отже, позивач та АО «Лігал Ассістанс» визначили, що саме акт про надання юридичної допомоги є основним доказом понесення витрат на правову допомогу.

Акт про надання юридичної допомоги витяг з якого надано суду №2 від 16.06.2021, тобто за півтора року до укладення договору №02-01/2023 в рамках якого подавалась заявка №69, що на думку суду, виключає можливість надання правової допомоги до укладення договору в рамках якого подано заявку та її виконання 22.08.2023, тобто більш ніж через два роки після складення акту.

Враховуючи визначний договором про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року порядок проведення розрахунків сумнівним є складення 22 серпня 2023 року витягу з акту, який складено за більш ніж два роки до витягу з нього.

Безпосередньо акту №2 суду не надано.

Суд вважає, що витяг з акту №2 є не належним доказом на підтвердження витрат позивача на правову допомогу.

Суд позбавлений можливості встановити факт надання правової допомоги АО «Лігал Ассістанс» із супроводу стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 на суму 13 000 грн, належних доказів на підтвердження таких витрат позивача суду не надано, сплата позивачем 50 000 грн АО «Лігал Ассістанс» не є беззаперечним доказом надання позивачу в рамках даної справи правової допомоги на вказану суму, томуправові підстави для стягнення з відповідача 13 000 грн відсутні.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам 1447,38 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №010/0131/82/0104710 від 22.07.2014 року у розмірі 17 134 грн 30 коп., сплачений судовий збір в сумі 1 447 грн 38 коп., а всього стягнути 18 581 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят одну) грн 68 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.07.2024.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, оф. 306, код ЄДРПОУ № 44276926.

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тітова