Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2024 Справа №607/6121/24 Провадження №2/607/1807/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представників відповідачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області) Державної казначейської служби України (далі ДКС України) про стягнення солідарно моральної шкоди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн, за глибокі душевні страждання, що були заподіяні незаконним притягненням його працівниками поліції до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що стосовно нього 27 вересня 2021 року працівниками поліції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ВАБ № 733021, в якому вказано, що 23 вересня 2021 о 23 год. 40 хв. під час незрозумілої перевірки по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нібито позивач був відсутній та перебуваючи під дією Закону України «Про адміністративний нагляд», порушивши при цьому п. 1 незрозумілої для нього постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2020 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року, справа № 607/18056/21, провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Даною постановою встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що позивач 23 вересня 2021 року о 23 год. 40 хв. був відсутній за місцем проживання, тим самим, своїми діями порушив правила адміністративного нагляду та п. 1 постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2020 року.

Позивач вказує на те, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано глибоких моральних страждань. Зокрема, суть моральної шкоди полягає в душевних стражданнях, які він зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. У великій зневазі до нього, вчиненні цинічних, образливих, протиправних дій, багаторазового його кривдження. Внаслідок чого, ОСОБА_3 різко втратив повагу та розуміння з боку колег та сусідів, що призвело до зміни постійного та звичного способу його цивільного життя та давно налагоджених нормальних стосунків із колегами та знайомими, змусило його уникати контактів із ними, хвилюватися та переживати за втрату своєї репутації та майбутнє. Позивач, змушений був вживати додаткових заходів і значних зусиль для відновлення свого стану, а також вживати ліки для заспокоєння. Крім того, ОСОБА_3 посилається на те, що є інвалідом третьої групи і такі глибокі переживання негативно вплинули на його стан.

Позивач також покликається на те, що в даному випадку для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, наявний повний склад цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправна поведінка відповідача (дія чи бездіяльність), негативний результат такої поведінки (збитки), причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також вина правопорушника, у вигляді психологічного відношення до скоєного.

Зазначає, що за відповідачами закріплені законні обов`язки, які дають йому всі підстави розраховувати на порядне та правомірне ставлення до нього з боку працівників поліції, а саме: складання відносно нього необґрунтованого та невмотивованого протоколу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП, серія ВАБ № 733021 від 27 вересня 2021 року, діючи умисно та з особистих корисливих мотивів, з метою штучного нарощування показників так званої своєї службової діяльності, щодо штучного встановлення та вигаданої ознаки невчиненого ним адмінправопорушення.

Покликаючись на ст. 55 Конституції України, ст.ст. 23, 269, 271, 275, 276, 280, 297, 299, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, позивач стверджує, що для справедливої сатисфакції, враховуючи принцип розумності та справедливості за завдану глибоку моральну шкоду, визначив відносно невелику суму в розмірі 30 000 грн, оскільки терпів моральні незручності та заподіювалась моральна шкода в еквіваленті 600 грн за кожен день переживань та обґрунтованих очікувань на справедливе судове рішення. Вказує, що дана сума не для власного збагачення, а в разі задоволення позову судом, всю суму перерахує на військову частину НОМЕР_1 для придбання дронів та іншої необхідної техніки для військовослужбовців.

Крім того зазначає, що його позиція узгоджується із практикою Верховного Суду, справа № 640/16169/17 від 05 лютого 2020 року, справа № 953/6561/20 від 26 січня 2022 року, справа № 753/8302/15-ц від 12 квітня 2017 року, а також практикою Європейського суду з прав людини.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн (а.с. 1-5).

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі № 607/6121/24. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

29 березня 2024 року від ГУНП в Тернопільській області надійшов відзив на позов, в якому представник цього відповідача просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність, посилаючись на те, що позивачем не доведено та не додано розрахунку заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння ОСОБА_3 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками поліції, а також доказів, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків.

Більше того, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року, справа № 607/18056/21, протокол ВАБ №733021 від 27 вересня 2021 року скасований, а провадження у справі закрито, це підтверджує лише те, що ОСОБА_3 реалізував своє право на захист інтересів під час притягнення його до адміністративної відповідальності, а не факт заподіяння йому моральних страждань. Сам факт наявності вказаної постанови не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та беззаперечно підставою для її відшкодування. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування. Водночас, вказаною постановою не встановлено, що при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення дії працівника поліції щодо позивача не відповідали вимогам закону вчинені поза межами наданих йому повноважень чи в не передбачений законом спосіб.

Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши відсутність представлених стороною доказів можна дійти висновку про те, що ОСОБА_3 не надано жодних належних доказів щодо спричинення йому незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, моральної шкоди саме в сумі 30 000,00 грн, оскільки, приймаючи до уваги принципи розумності, виваженості та справедливості, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача не відповідає дійсності.

15 квітня 2024 року від ДКС України надійшов відзив на позов, в якому представник цього відповідача просить в позові ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано необхідних, належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені у позовній заяві.

В обґрунтування даного відзиву зазначено, що ДКС України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдало (до того ж сам ОСОБА_3 не вказує на ДКС України, як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства й обов`язкових висновків Конституційного суду України, Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Отже, стягнення коштів з ДКС України є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Суд протокольною ухвалою від 02 липня 2024 року закрив підготовче провадження у справі № 607/6121/24 та призначив справу до судового розгляду по суті, який провів в тому ж складі суду та учасників.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак 16 квітня 2024 року через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

В судовому засіданні представник відповідача ГУНП в Тернопільській області Старжинський Т. Р. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що вказана ОСОБА_3 сума моральної шкоди є необґрунтованою, немає даних про страждання від скасованого судом протоколу у справі про адміністративне правопорушення, справа № 607/18056/21. Крім того, моральна шкода стягується з Державного бюджету України.

В судовому засіданні представник відповідача ДКС України Вуїв С. В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, покликалася на доводи відзиву.

Відтак, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 27 вересня 2021 року, серії ВАБ № 733021, вказано про те, що 23 вересня 2021 року о 23 год. 40 хв. під час перевірки працівниками поліції по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 , який перебуває під дією ЗУ «Про адміністративний нагляд» був відсутній, таким чином, своїми діями порушив п.1 постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2020 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року, справа №6 07/18056/21, провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 6-7).

Відповідно до частин 5-6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17 зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі №347/1977/17 (провадження №61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20 (провадження №61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі №289/2110/21 (провадження №61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі №201/7848/21 (провадження №61-5118св22), 6 грудня 2023 року у справі №370/463/21 (провадження №61-1015св23) та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Разом з тим ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача ГУНП в Тернопільській області про те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, оскільки відносно ОСОБА_3 складався протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції безпідставно, а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відтак, суд доходить до висновку, що незаконне складення протоколу відносно ОСОБА_3 призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права.

Безпідставними є також доводи представника відповідача ГУНП в Тернопільській області, що жодної незаконності в діях поліцейських щодо складення протоколу відносно ОСОБА_3 не встановлено, такі дії є процесуальними, а не рішеннями суб`єкта владних повноважень, суд оцінює критично, враховуючи наступні мотиви.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу). Наведений висновок відповідає правовим висновкам, неодноразово висловленим Верховним Судом, зокрема у постановах, що зазначені вище.

Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини, норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо розрахунку цієї суми, то суд виходить з наступного.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №733021 був складений щодо позивача 27 вересня 2021 року, а провадження за наслідками розгляду вказаного протоколу було закрито постановою судді від 16 листопада 2021 року у справі №607/18056/21, тобто строк розгляду протоколу з часу його складення до ухвалення судом рішення становив 1 повний місяць та 20 днів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень) розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, яка підлягає до стягнення:

з 27 вересня 2021 року по 16 листопада 2021 року: 1 повний місяць х 6 000 грн + 20 (мінімальний розмір відшкодування за 20 днів (6 000/30 х 20)) = 10 000 грн.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі №522/6228/19).

Водночас, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд не вбачає підстав для збільшення розміру такого відшкодування, оскільки гарантований Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір, який підлягає до стягнення на користь позивача, з огляду на конкретні обставин справи, є достатнім і обґрунтованим.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16, від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20.

Відтак, суд стягує кошти з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судові витрати слід віднести на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46011;

Державна казначейська служба України, , адреса місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601.

Повний текст рішення суду складено 12 липня 2024 року.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська