Провадження № 22-ц/811/2137/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 26 жовтня 2022 року він надав ОСОБА_1 позику в розмірі 560 000 грн. , на підтвердження чого була складена відповідна розписка, яка власноручно написана та посвідчена відповідачем.

Вказував, що ОСОБА_1 зобов`язався повернути половину грошових коштів, тобто 280 000,00 грн у строк до 31 грудня 2022 року включно, а решту суми, до 30 листопада 2023 року включно.

Однак стверджував, що станом на день подачі позовної заяви відповідач борг не повернув в повному обсязі, чим порушив виконання свого зобов`язання, на звернення з проханням повернути кошти, відповідач жодним чином не реагує.

Зазначав, що на виконання своїх зобов`язань за розпискою, відповідач передав йому автомобіль для продажу, а виручені кошти повинні були піти у списання боргу. Вказаний транспортний засіб перебував у незадовільному стані, тому позивач здійснив його продаж лише за 200 000 грн., відтак вважав, що непогашеною залишається сума в розмірі 360 000,00 грн.

З урахуванням заяви ОСОБА_3 про зменшення позовних вимог від 16 лютого 2024 року останній просив стягнути з ОСОБА_1 402 240 грн. 92 коп., з яких 360 000 грн. є основним боргом, 16 668 грн. 23 коп.- 3 % річних та 25 572 грн. 69 коп. інфляційна втрати.

31 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що 26 жовтня 2022р. він отримав від ОСОБА_3 позику в сумі 560 000,00 грн., в подальшому 04 жовтня 2023 року він надав ОСОБА_3 доручення продати від його імені автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був проданий 05 жовтня 2023р. за 200 000, 00 грн. , однак жодних коштів, отриманих від реалізації згаданого транспортного засобу ОСОБА_3 йому не передав.

Вказував, що він заперечує проти вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з нього 16 668 грн. 23 коп.- 3 % річних та 25 572 грн. 69 коп. інфляційних втрат, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Просив стягнути з ОСОБА_3 в його користь 205 413, 70 грн.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 402 240 грн. 92 коп., з яких 360 000 грн. є основним боргом за договором позики від 26 жовтня 22 , 16 668 грн. 23 коп. - 3 % річних та 25 572 грн. 69 коп. інфляційна втрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4 022, 41 грн.

Повернуто ОСОБА_3 зайво сплачений до бюджету судовий збір у розмірі 782 грн. 97 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення 205 413, 70 грн. відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду 08 липня 2024 року оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_3 вважає, що отримавши право розпоряджатися моїм автомобілем, отримав і право привласнити собі виручені за нього гроші, але такої домовленості не було, ОСОБА_1 не дозволяв привласнювати мої гроші. Гроші за автомобіль ОСОБА_3 повинен був передати йому негайно після продажу автомобіля.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був зарахувати зустрічні позовні вимоги на підставі його заяви, частково задовольнити первісний позов, і стягнути з нього 154 586, 30 грн.(360 000, 00 - 205 413, 70 грн.) основного боргу.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова в частині стягнення з ОСОБА_1 247 654, 62 грн. та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 154 586, 30 грн (основного боргу.

28 листопада 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив слухати справу без його участі.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 26 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 26 жовтня 2022р. ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 позику в розмірі 560 000 грн., про що відповідачем складена розписка.

Згідно змісту даної розписки, ОСОБА_1 зобов`язався повернути позивачу половину грошових коштів від отриманої суми, а саме 280 000,00 у строк до 31 грудня 2022р. включно, а решту - до 30 листопада 2023 року.

Боргова розписка відповідно до правових позицій ВС є документом, що підтверджує боргове зобов`язання за договором позики. В ній повинні міститися умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань за розпискою, відповідач передав позивачу для продажу автомобіль. За їх усною домовленістю, виручені кошти повинні були піти у списання боргу. Наведе випливає також із змісту довіреності , самої суті та хронології подій , спрямованих на часткове погашення боргу .

04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 видав довіреність (а.с. 33), якою уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися за ціну та на умовах на розсуд представника (продати, обміняти, реєструвати ТЗ у відповідних органах, тощо), належним на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , виданий 03 лютого 2021 року ТСЦ 4641, транспортним засобом Volkswagen Passat, 2015 р.в., н.з. НОМЕР_1 . Цією ж довіреністю , ОСОБА_1 надав право позивачу отримувати виручені за договором купівлі-продажу гроші.

Згідно договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2023 року вказаний автомобіль був проданий позивачем третій особі за 200 000 грн.

Згідно ст.509 ЦПК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв`язку.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ст. 77 ЦПК України)

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 78 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставіть первісних позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача неповернутої суми боргу, оскільки ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, а також про те, що окрім основного боргу, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 16 668 грн. 23 коп. - 3 % річних та 25 572 грн. 69 коп. інфляційних втрат.

Покликання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 не передав йому грошей, які він отримав від продажу автомобіля суд не заслуговують на увагу, оскільки домовленість між сторонами з приводу вказаного питання відображена у довіреності від 04 жовтня 2023р.

В даному випадку автомобіль був проданий позивачем у своїх інтересах, при наявності згоди відповідача, для погашення боргу за розпискою. В свою чергу, відповідач, звернувшись із зустрічним позовом, обравши способом захисту порушеного права пред`явлення позову про стягнення коштів, повинен довести правову і фактичну підставу своїх вимог, але обставини, зазначені останнім, у цьому позові не доведені.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.