Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1590/24
Провадження № 2/935/721/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді - Янчук В.В.,

за участю секретаря - Кумечко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коростишів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №001 від 30.12.2021 року, яка станом на 03.03.2024 року становить 119 693 грн. 19 коп. з яких: 60481 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом; 9 грн. 27 коп. заборгованість за відсотками; 59202 грн. 00 коп. заборгованість за комісією.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 30.12.2021 року, на підставі кредитного договору №001, видано кредит у сумі 90 000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2024 року складає 119693,19 грн., з яких: 60481,92 грн. заборгованість за кредитом; 9, 27 грн. заборгованість за відсотками; 59202,00 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2024 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином. В прохальній частині позовної заяви зазначив, що розгляд справи проводити без участі останнього.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає частково, при ухваленні рішення просить врахувати сплачені нею кошти.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПКУкраїни суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що в Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженій рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» визначено, що ПАТ «ПУМБ» відповідно до ст.641 ЦК України оголошує публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою надання банківських послуг, умови і порядок надання яких визначені у даній Публічній пропозиції. Акцептування цієї Публічної пропозиції здійснюється фізичними особами шляхом оформлення Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Приєднання фізичних осіб до договору здійснюється в цілому, Клієнт не може запропонувати Банку свої умови Договору.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписала з Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням якої беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані клієнту в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладання Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.

Так, у заяві №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.12.2021 року ОСОБА_1 просила АТ «ПУМБ» надати їй Споживчий кредит на наступних умовах: найменування кредит на загальні цілі- GP Standard DCEЯСНО2,99(24) без довідки; сума 90 000 грн.; строк 24 місяців; розмір комісії за обслуговування 2,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних; спосіб надання кредиту банківський переказ на рахунок НОМЕР_1 (а.с. зворот 8-9).

Також, 30.12.2021 року ОСОБА_1 підписала з Публічним акціонерним товариством «ПУМБ» Паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.10).

У Паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних відповідачем умов кредитування.

Таким чином судом встановлено, що 30.12.2021 року між Публічним акціонерним товариством «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Банк, взяті на себе зобов`язання, виконав у повному обсязі, та надав відповідачу кредитні кошти за договором №001 від 30.11.2021 у розмірі 90 000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №TR.54954535.62758.8810 від 30.12.2021 (а.с. зворот 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач користувався наданими кредитними коштами, що вбачається із виписки за особовим рахунком з 30.12.2021 року по 03.03.2024 року (а.с.23 на звороті 25), проте зобов`язання належним чином за договором не виконала, в результаті чого виникла заборгованість.

Згідно з розрахунку заборгованості станом на 03.03.2024 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 119 693 грн. 19 коп. з яких: 60 481 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом; 9 грн. 27 коп. заборгованість процентами; 59 202 грн. 00 коп. заборгованість за комісією (а.с.22-23).

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу боржника ОСОБА_1 письмову вимогу у якій повідомив про існуючу заборгованість перед банком у розмірі 119 693,19 грн. та вимагав виконати свої зобов`язання протягом 30-ти днів з моменту отримання цього листа (а.с.19-21).

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит.

В матеріалах справи містяться квитанції, які надані відповідачем про зарахування коштів для погашення заборгованості за кредитним договором № 001 а саме : 07.06.2024 в сумі 3000,00 грн.; 20.06.2024 в сумі - 4000,00 грн.; 07.08.2024 в сумі 6000, 00 грн.; 09.07.2024 в сумі - 1500,00 грн.; 12.08.2024 в сумі - 1500,00 грн.;07.10.2024 в сумі -5000,00 грн.; 28.10.2024 в сумі 5000,00 грн.; 06.09.2024 в сумі 5000,00 грн.; 14.11.2024 в сумі 5000,00 грн.; 03.12.2024 в сумі 5000,00 грн., 23.12.2024 в сумі 5 000,00 грн. в загальній сумі 46 000,00 грн.

З огляду на те, що відповідач прострочила погашення поточних платежів за договором та не повернула отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, та часткової сплати боргу відповідачем, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 14 481,92 грн. ( 60 481,92 46 000,00грн) та заборгованості за відсотками 9,27 грн. за кредитним договором №001 від 30.12.2021 року - підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості, яка виникла станом на 03.03.2024 року за кредитним договором №001 від 30.12.2021 року у розмірі 59 202,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 зазначила наступне.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В заяві від 30.12.2021 відповідач своїм підписом погодила комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, проте банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Пунктом 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачем, відтак не може вважатись частиною договору приєднання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

З урахуванням положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що умови кредитного договору від 30.12.2021 року про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% є нікчемними, а тому вимоги Банку про стягнення заборгованості за комісії за обслуговування кредиту станом на 03.03.2024 за кредитним договором №001 від 30.12.2021 у розмірі 59 202 грн, є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, як убачається з розрахунку заборгованості, за рахунок сплачених відповідачем коштів позивачем частково погашено його заборгованість за комісією у розмірі 26 910,00 грн. замість погашення заборгованості за тілом кредиту на вказану суму (а.с.23).

Оскільки судом встановлено безпідставність вимог позивача про стягнення комісії, суд дійшов до висновку, що вказані кошти мають бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Отже, заборгованість за тілом кредиту становить: 14 481,92 грн., заборгованість за відсотками 9,27 грн., що в загальному розмірі становить 14491,19 грн, разом з тим, в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають зарахуванню кошти в розмірі 26 910,00 грн.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог, враховуючи що відповідачем було погашено заборгованість за кредитом, що підтверджується наданими квитанціями та після перерахунку заборгованості остання відсутня, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі ст.ст. 526, 634, 638, 640, 641, 1049, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено: 24.12.2024 р.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Янчук