Справа № 344/3076/24
Провадження № 22-ц/4808/553/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 0928" - адвоката Савчука Василя Романовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2024 року у справі за заявою Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 0928" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року представник ПАТ "Автотранспортне підприємство - 0928" - адвокат Савчук В.Р. звернувся до Івано-Франківського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів в сумі 3693, 44 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, судовий збір в сумі 302,80 грн. та витрати на професійну правову допомогу у сумі 1300 грн.

23 лютого 2024 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Автотранспортне підприємство - 0928" заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 у розмірі 3693 грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 302 грн. 80 коп.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2024 року відмовлено ПАТ "Автотранспортне підприємство - 0928" у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 165 ЦПК України.

Роз`яснено заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ПАТ "Автотранспортне підприємство - 0928", в інтересах якого діє адвокат Савчук В.Р., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2024 року про відмову у видачі судового наказу в частині про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1300 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п. 1 ч.1, 3 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать також витрати на правничу допомогу. У зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції заявником понесено витрати за послуги адвоката в розмірі 1300 грн, які підтверджені доказами, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Автотранспортне підприємство - 0928" на підставі п. 6 ч.1 ст. 168 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, за положеннями ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Зокрема, як передбачено ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу в частині вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що за цією вимогою не може бути виданий судовий наказ, оскільки вона не входить до переліку, який визначений ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому вона не підлягає розгляду в порядку наказного провадження. Крім того, судові витрати входять до предмету доказування по справі, що, також, унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до положень ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу додано докази надання адвокатом Савчуком В.Р. послуг ПАТ "Автотранспортне підприємство - 0928" з підготовки заяви про видачу судового наказу, а саме Договір № 24-01/24 про надання юридичних послуг від 24.01.2024 року та платіжну інструкцію № 5418 про сплату послуг адвоката в сумі 1300 грн.

Отже, враховуючи доведеність факту понесення заявником витрат по оплаті професійної правової допомоги, стягнення на його користь цих витрат узгоджується з п.12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якого відшкодування судових витрат стороні на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад цивільного судочинства, дотримання яких є обов`язком суду при розгляді цивільних справ.

Однак, суд першої інстанції не дав належної оцінки вищенаведеним обставинам, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні понесених заявником судових витрат на підставі ч. 3 ст. 165 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів зауважує на тому, що у разі незгоди боржника із стягненням з нього витрат по оплаті за надану правову допомогу на підставі судового наказу, боржник має право на підставі ст. 170 ЦПК України подати до суду заяву про скасування судового наказу.

У свою чергу, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 0928" - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2024 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська