справа № 208/8746/23
№ провадження 2/208/409/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретаря судового засідання Шостак А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Скрипніка Ю.О.,

представника відповідача адвоката Балла В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості по аліментам», -

встановив:

1.Позиція позивача.

У вересні 2023 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов, за яким позивач ОСОБА_1 , просить:

-стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на мою користь заборгованість по аліментам в сумі 124 817,89 грн. та пеню, яка виникла у результаті заборгованості по аліментам за період з 13 листопада 2021 року по 01 жовтня 2023 року в сумі 124 817,89 грн., разом 249 635,78 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 26 листопада 2003 року выд подружнього життя з відповідачем ОСОБА_2 народилась дитина ОСОБА_3 .

На підставі рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №2-1299-06, був виданий виконавчий лист від 21 червня 2006 року, за яким присуджено до стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 , починаючи з 28 квітня 2006 року, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, в особі матері ОСОБА_1 .

Постановою від 10 жовтня 2022 року про повернення виконавчого документу стягувачу, старшим державним виконавцем Калініч О.В. було повернуло стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист № 2-1299, виданий 21 червня 2006 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 13 листопада 2021 року, який виданий старшим державним виконавцем Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 існує заборгованість за несплату аліментів на утримання дитини у розмірі 124 817,89 грн. По теперішній час заборгованість по аліментам відповідач так і не сплатив.

Відповідач є працездатним, несплата ним аліментів на утримання дитини не була наслідком тяжкої хвороби або іншої незалежної від відповідача обставини.

Пеня за період з 13 листопада 2021 року по 01 жовтня 2023 року повинна бути нарахована наступним чином: 124817,89 грн. (сума аліментів) х 1% х 688 (кількість днів прострочення) = 858 740,96 грн., але так як пеня не може бути 100% від суми заборгованості, відповідно до чого пеня складає 124817,89 грн.

2. Позиція відповідача.

Адвокат Балла В.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подав відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що пред`явлений позов є таким що не підлягає задоволенню. Сторона Відповідача заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, вважає позовні вимоги незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 вказаної норми Закону, суд вирішує питання заборгованості лише у разі наявності спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Позивачка жодних доказів існування спору між сторонами даної справи про розмір заборгованості по аліментам не надає.

Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Повторне стягнення із Відповідача суми, яка має бути ним виплачена порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів є недопустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, вказана норма закону, передбачає, що для стягнення з особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду неустойки (пені) у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів обов`язкову наявність такої кваліфікуючої ознаки як вина особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти.

Згідно відомостей з АСВП, 06.11.2015 р. відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з метою примусового виконання вищевказаного рішення суду порушено виконавче провадження № 17734560. В межах вказаного виконавчого провадження, виконавчою службою накладено арешти на всі грошові кошти, належні Відповідачу, які знаходяться на банківських рахунках Відповідача, а відтак були заблоковані всі карткові рахунки Відповідача.

Відтак, з 06.11.2015 р. Відповідач позбавлений можливості самостійно розпоряджатись своїми коштами, які знаходяться на його карткових рахунках, і відповідно сплачувати на користь Позивачки аліменти на утримання дитини, а всі кошти, що надходять на рахунки Відповідача автоматично списуються виконавчою службою.

Постановою від 10.10.2022 р., про що зазначає і Позивачка у позовній заяві, державним виконавцем винесено постанову про припинення виконавчого провадження і повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Беручи до уваги положення ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, арешт із майна боржника не знімається. Відтак, починаючи з 2015 р. по сьогоднішній день всі банківські рахунки Відповідача знаходяться під арештами, накладеними органами виконавчої служби, і фактично є заблокованими, Відповідач позбавлений можливості самостійно розпоряджатись своїми коштами, які знаходяться на його карткових рахунках, і відповідно сплачувати на користь Позивачки аліменти на утримання дитини, що виключає наявність вини у діях Відповідача у несплаті аліментів.

Разом з тим, слід зазначити, що на картковому рахунку Відповідача наявна сума коштів, у необхідному розмірі для сплати на користь Позивачки, але через те, що він на сьогодні він фактично є заблокованим, Відповідач не має змоги їх сплатити Позивачці, а виконавча служба не може їх списати через те, що на сьогодні виконавче провадження завершено, а виконавчий лист повернутий Позивачці, що також виключає наявність вини у діях Відповідача у несплаті аліментів.

Слід відмітити, що Відповідачу не відоме місцезнаходження Позивачки на сьогоднішній день, Відповідачу не відомі реквізити банківських рахунків Позивачки, Відповідачу не відомі були контактні дані та засоби зв`язку Позивачки, що також позбавляло його можливості сплатити заборгованість по аліментам шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок Позивачки чи відправлення грошового переказу на адресу Позивачки. Про її адресу та номер телефону Відповідач дізнався тільки ознайомившись із змістом позовної заяви у даній справі, що також виключає наявність вини у діях Відповідача у несплаті аліментів.

Відповідач, в т.ч. через свого представника, неодноразово намагався зв`язатись ыз Позивачкою через соціальні мережі з метою вирішення питання щодо сплати заборгованості по аліментам, проте, Позивачка уникала спілкування з Відповідачем, на направлені повідомлення не відповідала, на зв`язок ні з Відповідачем ні з його представником не виходила, що також виключає наявність вини у діях Відповідача у несплаті аліментів і навпаки є умисними діями зі сторони Позивачки з метою штучного створення існування у Відповідача заборгованості по сплаті аліментів.

Все вищевикладене свідчить про те, що Відповідач є невинуватим у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, в даному випадку відсутні винні дії Відповідача, що призвели до виникнення заборгованості по аліментам, а відтак відсутні підстави стягувати з нього неустойку (пеню).

Відповідача не було повідомлено державним виконавцем про початок виконання судового рішення суду про стягнення з останнього аліментів, як того вимагає Закон, а відтак державний виконавець, внаслідок цього не має права вчиняти будь-яких виконавчих дій (у тому числі і видавати такий документ як розрахунок заборгованості або постанова про арешт майна боржника), тому заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини Відповідач, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів. Таким чином, в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, Відповідач не мав можливості сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному державним виконавцем, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин.

Разом з тим, в обґрунтування розміри заборгованості Відповідача по сплаті аліментів Позивачкою долучено розрахунок заборгованості, здійснений державним виконавцем станом на 13.11.2021 р., що не може свідчити про реальний розмір заборгованості станом на сьогоднішній день, рішення ж суду не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Окрім вищевикладеного, Відповідач не відмовляється від сплати заборгованості по аліментам і має намір її сплатити, Відповідач не оскаржує і не має наміру оскаржувати розмір заборгованості по аліментам Відповідач не оскаржує і не має наміру оскаржувати в майбутньому рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, що також свідчить про відсутність умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому, беручи до уваги все вищевикладене, підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак, суд має відмовити Позивачці у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

27 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 «про стягнення боргу по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів» (а.с. 1-2).

27 вересня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 10).

09 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 13).

20 листопада 2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості по аліментам», постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 16).

05 грудня 2023 року адвокат Балла В.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подав через систему «Електронний суд» заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 24-28).

11 січня 2024 року адвокат Балла В.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подав через систему «Електронний суд» клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с. 37-38).

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року клопотання адвоката Балла В.В. було задоволено повністю (а.с. 57).

15 січня 2024 року адвокат Балла В.В. через систему «Електронний суд» подав відзив ан позовну заяву (а.с. 42-47).

16 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просить перенести судове засідання (а.с. 55).

24 січня 2024 року адвокат Скрипнік Ю.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав до суду заяву, у якій просить надати матеріали справи для ознайомлення (а.с. 58).

16 лютого 2024 року адвокат Балла В.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подав через систему «Електронний суд» клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с. 62-65).

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року клопотання адвоката Балла В.В. було задоволено повністю (а.с. 70).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказала, що за період виконавчого провадження від відповідача сплати по аліментах не було, адресу на час шлюбу з відповідачем та по теперішній час не змінювала.

Представник позивача адвокат Скрипнік Ю.О. зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 зазначив, що відповідачу було відомо, що він перебував у розшуку, участі у житті дитини не приймав, не оспорює розрахунок по заборгованості за аліментами, але проти пені. Відомо, що 06.11.2015 року накладено арешт на картковий рахунок, до виконавчої служби звернувся у 2023 році. Повністю заперечує щодо задоволення позову, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_1 , актовий запис № 651, батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

21 червня 2006 року суддею Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено виконавчий лист, яким стягнуто з ОСОБА_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, починаючи з квітня 2006 року на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, в особі матері ОСОБА_1 (а.с. 7).

Постановою старшого державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Калініч Оленою Володимирівною про повернення виконавчого документу стягувачу від 10 жовтня 2022 року встановлено, що боржник не працевлаштований, доходів не отримує, рухоме майно за ним не зареєстроване, не рухоме майно за ним не зареєстроване, заборгованість по аліментам на момент повноліття дитини складає 124 817,89 грн. (а.с. 5).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Південним відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість по аліментам станом на 13.11.2021 року складає 124817,89 грн. (а.с. 6).

5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 Сімейного кодексу України та частини першої статті 9 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 Цивільного кодексу України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 Сімейного кодексу України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Судом встановлено, що відповідач, який зобов`язаний, згідно виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2006 року, сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виконує рішення суду у передбаченому порядку та внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, утворилася заборгованість зі сплати аліментів за вказаним рішенням, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданої Південним відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Сторона відповідача посилається на те, що повторне стягнення суми, яка має бути виплачена в порядку виконання рішення про стягнення аліментів є недопустимою, а також, що вирішує питання заборгованості лише у разі наявності спору про її розмір.

Позивачем надано до суду Постанову старшого державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетрвської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Калініч Олени Володимирівни про повернення виконавчого документу стягувачу від 10 жовтня 2022 року, де вказано, що заборгованість по аліментам на момент повноліття дитини складає 124 817,89 грн.

Так як державним виконавцем виконавчий документ повернутий стягувачу, то враховуючи що строк пред`явлення виконавчого листа №2-1299-06, від 21 червня 2006 року, за яким стягнуто аліменти на утримання дитини з ОСОБА_2 , починаючи з 28 квітня 2006 року, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, в особі матері ОСОБА_1 , а тому повторне пред`явлення такого виконавчого листа після повноліття дитини, не є можливим.

Також у своєму відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, що підтверджує наявність спору між сторонами. А тому, суд приходить до висновку щодо задоволення суми заборгованості по аліментам у розмірі 124 817 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 89 копійок.

Щодо стягнення пені, то за розрахунком позивача пеня за несплачені аліменти за період з 13 листопада 2021 року по 01 жовтня 2023 року, складає 858 740,96 грн., але так як пеня не може бути більшою 100% від суми заборгованості, тоді відповідно сума пені складає 124817,89 грн.

Крім того, Відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений у праві на працю у спірний період, як і не надано доказів того, що за станом здоров`я він є обмеженим певними видами діяльності, а тому не міг виконувати будь-яку оплачувану роботу задля забезпечення себе та дитини.

Відповідач посилається на відсутність вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та неможливості самостійно розпоряджатись своїми коштами через арешт на всі грошові кошти виконавчою службою від 06.11.2015 року. Але з того часу по 2023 рік відповідач не здійснив дій, щоб зняти арешт з грошових коштів, здійснювати щомісячні платежі зі сплати аліментів на дитину.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України суду не надав.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 124 817 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 89 копійок.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов`язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

6. Розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості по аліментам» - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: : АДРЕСА_2 , заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у сумі 124 817 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 89 копійок та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 124 817 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Івченко Т. П.