Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2607/24 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №278/2607/24 за позовом Першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави до Тетерівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування речових прав на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК, за апеляційною скаргою Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Татуйка Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року Перший заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом у якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Тетерівської сільської ради від 18.02.2022 за №1355 «Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки та продаж земельної ділянки», визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим №:02:002:0651 від 07.06.2022, що укладений між Територіальною громадою в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 повернути у комунальну власність Тетерівської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області земельну ділянку з кадастровим №:02:002:0651. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку кадастровий №:02:002:0651. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим №:02:002:0651.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року позовну заяву першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції заступник керівника Житомирської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року про повернення позовної заяви, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що окружною прокуратурою на виконання ухвали про залишення без руху позовної заяви направлено відповідні роз`яснення в яких зазначено, що позовні вимоги є немайновими та не підлягають грошовій оцінці. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19. Витребування і повернення майна може мати вартісний, грошовий вираз такої матеріально-правової вимоги, що виражається у вартості спірного майна, і носити характер майнового спору. Проте не завжди такі позовні вимоги носять майнову направленість. Зважаючи на вказане, позовна вимога прокурора про зобов`язання повернути земельну ділянку в такому випадку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі, об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника. Дане узгоджується з доводами, наведеними в постанові Верховного Суду України від 16.08.2023 у справі № 733/201/22. За результатами вирішення спору шляхом задоволення позову не відбуватиметься зміна належності спірного майна, а захищатимуться інтереси власника землі (Тетерівської сільської ради), що проявляються щодо відповідача в зобов`язально-правовій формі, а саме у формі обов`язку відповідача повернути земельну ділянку належному власнику. Тобто позов, поданий прокурором, є немайновим, оскільки позовна вимога прокурора про зобов`язання повернути спірну землю не направлена на «збагачення» позивача, яке можна оцінити вартісно.

28 червня засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської окружної прокуратури у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24.05.2024 без змін. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем заявлено чотири вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру. Позивачем не надано суду відомостей стосовно актуальної вартості земельної ділянки та не зазначено ціни позову, та у подальшому не виконано ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху. Судове рішення про визнання позову неподаним та повернутим є обґрунтованим. Визначення ціни позову є прерогативою та обов`язком саме позивача у справі. Судовий збір з позовної вимоги про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 08 травня 2024 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Тетерівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування речових прав на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК.

За подання зазначеної позовної заяви Житомирською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір у розмірі 15140,00 грн.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року позовну заяву заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави залишено без руху з наступних підстав: позивачу слід надати суду інформацію щодо вартості земельної ділянки, яку заявник бажає витребувати, станом на момент звернення останнього до суду із даною позовною заявою, зазначити ціну позову, привести у відповідність із ціною позову оплату судового збору.

20 травня 2024 року на адресу суду першої інстанції, першим заступником керівника Житомирської окружної прокуратури направлено лист, у якому зазначено, що прокурором заявлено вимоги немайнового характеру, а тому вони не мають ціни.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, позивачем усунуто не було.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 у справі №905/98/20 витребування і повернення майна може мати вартісний, грошовий вираз такої матеріально-правової вимоги, що виражається у вартості спірного майна, і носити характер майнового спору. Проте не завжди такі позовні вимоги носять майнову направленість. Позов прокурором поданий про повернення земельної ділянки орендодавцю - власнику майна від орендаря у зв`язку з тим, що договір оренди, на підставі якого орендар користувався річчю, припинився. За результатами вирішення спору шляхом задоволення позову в даному випадку не відбувається зміна приналежності спірного майна, а захищаються інтереси власника землі, що проявляються щодо відповідача у зобов`язально-правовій формі, а саме у формі обов`язку орендаря повернути об`єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди. Тобто позов, поданий прокурором є немайновим, оскільки за свою суттю позовна вимога прокурора не направлена на «збагачення» позивача, яке можна оцінити вартісно.

Така правова позиція узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.12.2020 у справі №905/105/20.

Згідно правових висновків викладених у пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 заволодіння громадянами та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель з обмеженим оборотом (водного і лісового фонду) вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, у постанові від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (п.70), у постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (п. 80), у постанові від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (п. 96) та у постанові від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц (п. 45).

Власник земельної ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.09.2019 у справі №487/10132/14, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №372/1684/15).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, у даній справі виник спір щодо земельної ділянки водного фонду.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

До земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Згідно з частиною четвертою статті 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Звертаючись до суду з позовом прокурор просив: визнати незаконним та скасувати рішення Тетерівської сільської ради від 18.02.2022 за №1355 «Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки та продаж земельної ділянки»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим №:02:002:0651 від 07.06.2022, що укладений між Територіальною громадою в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути у комунальну власність Тетерівської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області земельну ділянку з кадастровим №:02:002:0651; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку кадастровий №:02:002:0651; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим №:02:002:0651.

З наведеного слідує, що позовні вимоги прокурора у даному спорі спрямовані на усунення перешкод у здійсненні прав користування та розпорядження спірною земельною ділянкою водного фонду. За таких обставин, наслідком, у разі задоволення таких позовних вимог, стане не «збагачення» позивача, а виключно відновлення його порушених прав.

Таким чином, аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, за які у відповідності до Закону України "Про судовий збір" підлягає сплаті судовий збір як за вимоги немайнового характеру.

Матеріалами справи підтверджується, що при поданні позовної заяви від 08.05.2024 позивачем сплачено судовий збір в сумі 15140,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №891 від 01.05.2024.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем було подано заяву з обґрунтуванням того, що судовий збір за подання позовної заяви сплачено у повному розмірі. Зокрема, в заяві про усунення недоліків прокурор наголошував на тому, що позовна заява містять вимоги немайнового характеру та у зв`язку з цим правильно сплачено судовий збір.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, не врахував правових висновків Верховного Суду, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали суду без руху та не усунення недоліків є необґрунтованим.

При таких обставинах апеляційна скарга позивача є обґрунтованою, судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права; сумніви щодо правильності їх застосування підтвердилися.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду справи, а тому остання в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді