Номер провадження 2/725/1362/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н.В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року представник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави.

В обґрунтування позову вказував, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом набув право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :29:002:1248 із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,0739 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Зокрема, відповідно до інформації з Першої державної нотаріальної контори Чернівецької області №488/01-16 від 03.08.2023 року, вбачається, що на підставі заяви від 01.12.2016 року, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , місце проживання якого зареєстровано в Російській Федерації по вул. Горького, буд. 58, станиця Новорожденственська, Тихорецький район, Краснодарський край, Російська Федерація, прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 .

При цьому, за матеріалами зазначеної спадкової справи єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. 21.12.1999 року за реєстровим №2432, є його син громадянин Російської Федерації ОСОБА_1

03.04.2017 року за отриманням свідоцтва про право на спадщину до Першої чернівецької державної нотаріальної контори звернулась представник спадкоємця ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Тихорецького нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації Устименко Є.В. 22.12.2016 року за реєстровим № 7-4615.

В подальшому, 03.04.2017 року за реєстровим №3-326 на ім`я громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим :29:002:1248 площею 0,0739 гектарів, цільове призначення якої для ведення садівництва, розташовану в садівничому товаристві «Станційник», що по вулиці Козятинській міста Чернівці Чернівецької області. Зазначав, що державна реєстрація права власності здійснена 03.04.2017 року в результаті вчинення нотаріальної дії державним реєстратором - державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 19782903 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що 03.04.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, встановлено, що ОСОБА_1 , з питань набуття громадянства України до УДМС в Чернівецькій області не звертався, паспортом громадянина України, чи іншими документами, що підтверджують особу та громадянство, посвідками на тимчасове/постійне проживання не документувався.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи іноземним громадянином, у квітні 2017 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив (кінцевий строк сплив 03.04.2018 року), у зв`язку з чим, право власності на земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив припинити право власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, з продажем на земельних торгах.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених в позові.

Представник Головного управління Дежгеокадастру у Чернівецькій області Тоненька Д.К. також в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила про їх задоволення.

Справа слухалась у відсутності відповідача ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи за останньою відомою його адресою, а також шляхом розміщення оголошення на сайті. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Так, ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.12.2023 року, земельна ділянка за кадастровим номером :29:002:1248 із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,0739 га, що розташована по АДРЕСА_1 належить на праві власності громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (а.с.18-19).

Відповідно до інформації щодо вчинення нотаріальних дії Першої державної нотаріальної контори Чернівецької області №488/01-16 від 03.08.2023 року, вбачається, що 01 грудня 2016 року на підставі заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 була заведена спадкова справа №742/2016 про прийняття ним спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 (а.с.66).

За матеріалами зазначеної спадкової справи єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. 21.12.1999 року за реєстровим №2432, є його син громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 .

Таким чином, з матеріалів справ убачається, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :29:002:1248 із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,0739 га, що розташована по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2017 року, після смерті свого батька ОСОБА_2 (а.с.58).

За отриманням свідоцтва про право на спадщину до Першої чернівецької державної нотаріальної контори 03.04.2017 року звернулась представник спадкоємця ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Тихорецького нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації Устименко Є.В. 22.12.2016 року за реєстровим № 7-4615(а.с.57).

Разом з тим, як вбачається з інформації Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питань набуття громадянства України до УДМС в Чернівецькій області не звертався, паспортом громадянина України, та іншими документами, що підтверджують особу та громадянство, посвідками на тимчасове/постійне проживання не документувався(а.с.61-65).

Таким чином, ОСОБА_1 будучи іноземним громадянином, у квітні 2017 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив (кінцевий строк сплив 03.04.2018 року), у зв`язку з чим, право власності на земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду.

Так, статями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У зв`язку з тим, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відповідно до положень ст.145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку, повідомили про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на день надходження даного позову до суду самостійно не реалізувало своє процесуальне право, то відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України є всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин.

При цьому, за змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Згідно п. а) ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.

Разом з тим, відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Зокрема, згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до п. д ст.140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду.

Частинами 1,2 ст. 145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до п. в) ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Згідно ч.4 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Отже, скільки відповідач ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим :29:002:1248 площею 0,0739 гектарів, цільове призначення якої для ведення садівництва, розташовану в садівничому товаристві «Станційник», що по вулиці Козятинській міста Чернівці Чернівецької області, добровільно їх не відчужив, тому слід припинити його право власності та конфіскувати вказану вище земельну ділянку шляхом їх продажу на земельних торгах.

За таких обставин, враховуючи вищевказані та встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону, який регулює земельні правовідносини та право власності на землю, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 38, ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 354, ст. 378, ч.2 ст. 373, ч.1,2,4 ст. 374, п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, ст.80,81, ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 2-13,76-80,133,137, 141,206, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Припинити право власності громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :29:002:1248 із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,0739 га, що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав за №101, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, з продажем на земельних торгах.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (, Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 2684 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н.В. Піхало