УХВАЛА

02 липня 2024 року

м. Київ

справа № 599/21/24

провадження № 61-9050ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жеребецької Ірини Орестівни, на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовуу справі за позовом ОСОБА_1 до Зборівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення органу місцевого самоврядування та визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом до Зборівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення органу місцевого самоврядування та визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у зазначеній справі.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 березня

2024 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду

від 20 травня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у вказаній справі відмовлено.

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Жеребецька І. О., шляхом формування документа у системі «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2024 року, у змісті якої просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду заяви постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення у справі задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову

у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову

в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та пунктів 3, 4

частини першої статті 353 ЦПК України, вбачається, що судові рішення першої та апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Заявником у касаційному порядку оскаржується ухвала Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2024 року за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про вжиття заходів забезпечення позову без задоволення, яка не входить до переліку ухвал суду першої інстанції, визначених пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, що підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі

№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) сформульовано правовий висновок, який підтверджено у пункті 7.3 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), про те, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої

у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Отже пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено оскарження у касаційному порядку постанов апеляційного суду, якими залишено без змін ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення у постанові Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2024 року про можливість її оскарження в касаційному порядку є помилковим та не може бути підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме вимогам статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жеребецької Ірини Орестівни, на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Зборівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення органу місцевого самоврядування та визнання незаконної державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць