Справа № 373/140/22
Номер провадження 2/373/15/24
УХВАЛА

02 липня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Керекези Я.І., за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/140/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства Переяславської міської ради», Переяславського міського голови Саулка Вячеслава Володимировича, третя особа ОСОБА_2 про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом і просить змінити дату його звільнення з посади керівника комунального підприємства «Переяславське виробниче управління комунального господарства», яке було перейменоване у Комунальне підприємство «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства Переяславської міської ради» з 19 травня 2017 року на 22 травня 2017 року. Просить стягнути із КП «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства Переяславської міської ради» заробітну плату за один робочий день (22 травня 2017 року) в розмірі 561 грн 22 коп. Крім того, просить стягнути із КП «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства Переяславської міської ради» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 955757 грн 66 коп.

Позов прийнято до розгляду та 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання.

08 червня 2022 року провадження у справі зупинено за клопотанням позивача на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України (позивач перебував в лавах ЗСУ за мобілізацією, що підтверджував копією наказу № 41 від 24.02.2022 та довідкою № 1250 від 07.03.2022).

29 січня 2024 року провадження у справі поновлено, зважаючи на встановлені обставини проходження позивачем на даний час військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований в м. Переяслав (за місцем розташування суду).

Після поновлення провадження у справі позивач та його представник шість разів ( 20 лютого, 04 березня, 16 квітня, 21 травня, 06 червня) в судові засідання не з`являлися, будучи повідомленими належним чином. Від представника позивача на всі судові засідання надсилалися клопотання про відкладення розгляду справи через свою зайнятість в інших судових засіданнях та хвороби позивача і те, що він є мобілізованим військовослужбовцем.

В судове засідання 02 липня 2024 року позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні. Свою неявку представник позивача обгрунтував участю в іншому судовому провадженні (доказів не надано).

В жодній із заяв про відкладення представник позивача не вказав на свою зайнятість в інших судових засіданнях на майбутнє, щоб суд міг це врахувати та призначити наступне судове засідання, врахувавши вже наявну зайнятість адвоката в інших судових засіданнях.

Щодо вказівки представника позивача на неможливість явки в судові засідання позивача, оскільки він є військовослужбовцем, слід зазначити наступне. На момент поновлення провадження у справі в суду була наявна інформація про проходження позивачем служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , за місцем розташування суду), в подальшому в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 136, 150). Дані обставини, на думку суду, не є об`єктивними та непереборними, які унеможливлювали участь позивача в судових засіданнях (чи то особисто, чи то в режимі відеоконференції).

Щодо наданих медичних документів на підтвердження неможливості явки позивача до суду чи участь у справі в режимі відеоконференції, слід зазначити наступне.

Подане представником позивача 04 березня 2024 року направлення на стаціонарне лікування ОСОБА_1 свідчить про те, що останнього направляли на таке лікування 22 лютого 2024 року (а.с. 160). Доказів того, чи проходив він таке лікування станом на 04 березня 2024 року, що унеможливлювало його участь в судовому засіданні, суду не надано.

Направлення ОСОБА_1 на медичний огляд 04 квітня 2024 року (а.с. 178-179) не підтверджує його неможливість участі в судовому засіданні 16 квітня 2024 року.

Перебування позивача на стаціонарному лікування три рази поспіль в дні призначених судових засідань 21 травня, 06 червня та 02 липня 2024 року (медичні документи на а.с. 188. 203, 212), про які він повідомлявся завчасно, викликає у суду обгрунтований сумнів щодо його бажання брати участь у судових засіданнях

Представник відповідача Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства Переяславської міської ради» адвокат Панченко Т.А. зазначила, що є всі підстави залишення позову без розгляду, зважаючи на таку поведінку позивача та його представника, які явно зловживають своїми правами.

Відповідач міський голова ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений належним чином. В матеріалах справи маються його заяви про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_2 не з`явився, повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань не направив.

Проаналізувавши вищезазначені обставини участі позивача та його представника в судовому розгляді в контексті норм ЦПК України та усталеної судової практики, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

28 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 711/7486/19, провадження № 61-10183св21 (ЄДРСРУ № 109871528) досліджував питання щодо залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судове засідання та констатував наступне.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «: саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні»

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У частині п`ятій статті 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Верховний Суд зазначає, що пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме частиною п`ятою статті 223 і пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

З огляду на системне тлумачення вказаних норм процесуального закону Верховний Суд виходить з того, що пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України у контексті частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не може застосовуватися судом щодо неявки позивача у судове засідання.

Аналіз положень частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що процесуальний закон щодо наслідків неявки позивача у судові засідання є зрозумілим і передбачуваним для нього, щодо його застосування існує усталена судова практика залишення позову без розгляду.

При цьому слід ураховувати, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Отже, в даній справі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 шість разів поспіль не з`явилися в судові засідання після поновлення провадження у справі, повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи без участі позивача не подавали

Враховуючи те, що предмет та підстави позову, наведені у позовній заяві, доводи відповідачів, зазначені у відзиві на позов, встановлення обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, вимагає отримання судом пояснень позивача з приводу заперечень на його позов інших учасників справи, неявка позивача чи його представника в судове засідання перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави залишення позову без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача наявні.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства Переяславської міської ради», Переяславського міського голови Саулка Вячеслава Володимировича, третя особа ОСОБА_2 про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення

Повний текст ухвали виготовлено 03 липня 2024 року.

Суддя Я.І.Керекеза