Справа № 932/1845/22
Провадження № 2/932/1755/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі укладеного договору № 2006-354 від 22.12.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США терміном до 22.12.2011 року. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. 22 грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 , в забезпечення виконання обов`язків по кредитному договору було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалась забезпечити виконання зобов`язання боржника за кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав, відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, в зв`язку позивач звертався до суду. Заочним рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2017 року було задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість в розмірі 3898,76 доларів США, що еквівалентно 104174,87 грн. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2017 року не виконано. Оскільки рішення було стягнуто заборгованість за період з 28.04.2009 року по 08.09.2017 року, то за період після подання позовної заяви від 19.09.2016 року, а саме з 28.10.2016 року по 31.01.2022 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 842,95 доларів США, яка складається з : 3% річних від простроченої заборгованості 842,95 доларів США, що за курсом 28,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.01.2022 року складає 24260,10 грн.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачам надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідачі є таким, що належним чином повідомлені про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджуються поштовими повідомлення від 26.12.2023 року.

04.01.2024 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами. Окрім того, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 надала до суду заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами було укладено кредитний договір № 2006-354 від 22.12.2006 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США терміном до 22.12.2011 року.

22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_2 , в забезпечення виконання обов`язків по кредитному договору було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалась забезпечити виконання зобов`язання боржника за кредитним договором.

Заочним рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2017 року у справі № 200/16718/16-ц було задоволено позовні вимоги банку до відповідачів та стягнуто заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 3898,76 доларів США, що еквівалентно 104174,87 грн.

Однак слід звернути увагу, що з рішення суду вбачається, що банком під час розгляду справи № 200/16718/16-ц, не ставилась вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а було заявлено вимогу лише щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 23.11.2022 року у справі №285/3536/20, зазначено, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Також норма статті 625 ЦК України, за вимогою кредитора, підлягає застосуванню у разі наявності судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, оскільки його наявність не припиняє правовідносин сторін цього договору (зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Тобто, з вищезазначеного вбачається, що для стягнення сум нарахованих у відповідності до статті 625 ЦК України є необхідним, у разі відсутності відповідного рішення суду, встановлення наявності простроченого грошового зобов`язання, що можливо лише за умови пред`явлення одночасної вимоги про стягнення суми, на яку здійснюється нарахування та таких нарахувань.

З огляду на те, що позивачем нараховано 3% річних за механізмом встановленим статтею 625 ЦК України на заборгованість за тілом кредиту, без пред`явлення вимоги про стягнення такої суми (заборгованості за тілом кредиту), заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Виходячи з того, що заявлені вимоги є не обґрунтованими, строк позовної давності не може бути застосовано, що узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16.

Між іншим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що судове рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла у зв`язку з невиконанням кредитного договору № 2006-354 від 22.12.2006 року, відсутнє.

Крім того, суд зазначає, що пред`явлення вимоги про стягнення сум нарахованих в порядку статті 625 ЦК України, без вирішення питання про законність нарахованої заборгованості за основним зобов`язанням, позбавляє суд можливості визначитись з обсягом відповідальності поручителів.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору з відповідачів не стягуються та покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол

09 травня 2024 року