Справа № 214/6290/24
09 грудня 2024 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретаря судового засідання Пугача Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/6290/24 за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Євгенія Євгенійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні позивача) ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку нерухомого майна, припинення права на частку нерухомого майна, -
Представники: від позивача та третьої особи адвокат Морозов Є.Є.,
Адвокат Морозов Є.Є., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою 17.07.2024, в якій просив суд: припинити право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на 1/3 частку квартири загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 37 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.06.2002 органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням органу приватизації від 22.04.2002 №С-263, за умови попереднього внесення ОСОБА_1 вартості 1/3 частки квартири на депозитний рахунок суду до моменту ухвалення рішення у справі; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 37 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 20.06.2002 органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради видано свідоцтво про право власності на житло №Дз-249, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,9 кв.м., належить на праві приватної спільної сумісної власності: уповноваженому власнику квартири ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказане свідоцтво видане згідно з розпорядженням органу приватизації від 22.04.2002 №С-263. Право спільної сумісної власності зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації і записано у реєстрову книгу за №218П-87-87. У подальшому, за рахунок поточного ремонту та обшивки стін гіпсокартоном загальна площа квартири зменшилась до 61,1 кв.м., про що відповідні відомості внесено до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №21264980 від 15.12.2008 та технічної документації на квартиру. З огляду на презумпцію рівності часток у спільній сумісній власності, а також той факт, що з моменту набуття права власності на квартиру жоден із співвласників не заявляв право на збільшення його частки, тому вважається, що частки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_2 є рівними та становлять по 1/3 частині за кожним. Місце проживання ОСОБА_2 хоча й зареєстроване у квартирі, однак, він фактично у ній не проживає тривалий час та об`єктивно втратив інтерес до житла, обов`язки співвласника щодо утримання квартири в належному стані, сплати житлово-комунальних послуг не виконує. Фактично тягар утримання майна несуть ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, як відомо ОСОБА_1 за останніми даними, ОСОБА_2 виїхав до російської федерації ще на початку війни, де мешкає тривалий час та наміру повертатись до України не має. У силу військової агресії росії проти України та з огляду на проживання ОСОБА_2 на території країни-агресора, будь-яке врегулювання з ним подальшої долі 1/3 частки спірної квартири позасудово є неможливим. Враховуючи вищенаведене, а також те, що частки ОСОБА_2 у порівнянні з частками інших співвласників квартири є незначною, її виділення в натурі не можливе, в той час як ОСОБА_2 в квартирі не мешкає тривалий час, а їх сумісне проживання та спільне володіння квартирою є неможливим в силу ускладнених між ними стосунків, ОСОБА_1 , діючи через представника, вважає, що наразі існує достатньо підстав для припинення його права на частку у спірній квартирі із визнанням права власності на неї за позивачем. На її переконання, припинення права ОСОБА_2 на 1/3 частку у спірному майні не завдасть істотної шкоди його майновим інтересам, адже у приватній власності він має житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 27 кв.м., що належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.06.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хаславською К.В.
Ухвалою суду від 09.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 16.09.2024 частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 16.09.2024 частково задоволено клопотання представника позивача про призначення комплексної судової (будівельно-технічної та оціночно-будівельної) експертизи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про розгляд справи неодноразово у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило, правом на подання відзиву на позов не скористався.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні позивача) ОСОБА_3 через канцелярію суду попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Крім того, від адвоката Морозова Є.Є., який є також представником третьої особи, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Додатково представник зауважив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають намір продати спірну квартиру у зв`язку з її занедбанням, небажанням відповідача брати участь в її утриманні, що можливо у разі виключення відповідача зі складу співвласників у спосіб, заявлений позивачем.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, її повторну неявку та не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались.
Суд, врахувавши позицію учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 20.06.2002 органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради видано свідоцтво про право власності на житло №Дз-249, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,9 кв.м., належить на праві приватної спільної сумісної власності: уповноваженому власнику квартири ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказане свідоцтво видане згідно з розпорядженням органу приватизації від 22.04.2002 №С-263.
Право спільної сумісної власності зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер об`єкта 7371192, запис №87 в книзі 218П-87, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №21264980 від 15.12.2008.
Відповідно до технічного паспорта, квартира розташована на 1 поверсі 3-х поверхового будинку, складається з 2-х кімнат житловою площею 27 кв.м. (у тому числі І кімната 16,8 кв.м., ІІ кімната 20,2 кв.м.), кухні 8,1 кв.м., ванної кімнати 4,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 10,2 кв.м. Загальна площа квартири 61,1 кв.м. (зменшена у порівнянні з початковою загальною площею 61,9 кв.м. за рахунок поточного ремонту та обшивки стін гіпсокартоном).
На підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» та рішення Криворізької міської ради від 22.06.2016 №634 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.12.2008 №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста» найменування «площа Дзержинського» в м. Кривому Розі змінено на «площа Шахтарської слави» в 2016 році.
Як вбачається зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Приписами ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1,2 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.
Отже, з огляду на зазначені приписи законодавства, презумпцію рівності часток у спільній сумісній власності, набуття спірної квартири у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку безоплатної приватизації, а також той факт, що з моменту набуття права власності на квартиру жоден із співвласників не заявляв право на збільшення його частки, суд дійшов висновку, що частки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 є рівними та становлять по 1/3 частині за кожним.
Звертаючись до суду з позовом про припинення права ОСОБА_2 на належну йому частку у квартирі з визнанням права власності на неї за ОСОБА_1 , остання зазначала, що така частка у співвідношенні із загальною площею квартири та виключенням часток інших співвласників є незначною, та технічно не може бути виділена в натурі. Крім того, місце проживання ОСОБА_2 хоча й зареєстроване у квартирі, однак, він фактично у ній не проживає тривалий час та об`єктивно втратив інтерес до житла, обов`язки співвласника щодо утримання квартири в належному стані, сплати житлово-комунальних послуг не виконує. Можливості спільно володіти на користуватись квартирою у позивача, третьої особи з іншим співвласником відповідачем у справі немає з огляду на ускладнені між ними стосунки.
Надаючи оцінку таким доводам позивача та вирішуючи спір в межах заявлених вимог суд виходить з такого.
Як слідує зі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, які кореспондуються зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Відповідно до ст.ст.317, 318 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частинами 1, 2 та 4 ст.355 ЦК України визначено: майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У частині 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч.2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведений у ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників: право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Таким чином, ст.365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі ст.365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування ст.365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №908/1754/17, у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №344/120/16-ц, від 31.05.2023 у справі №169/740/20.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 26.07.2007 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує з інформації з реєстру Криворізької міської територіальної громади.
Поміж іншим, як вказувала позивач, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.07.2024, з 2017 року ОСОБА_1 несе тягар утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом здійснення оплати житлово-комунальних послуг. Відомості про те, що ОСОБА_2 особисто чи опосередковано бере участь в утриманні належної йому частки у спірній квартирі, в матеріалах справи відсутні, що фактично суд розцінює як свідчення перекладення ним тягаря утримання майна на інших осіб співвласників за відсутності домовленості стосовно цього.
За інформацією з Державної прикордонної служби України, наданою на виконання ухвали суду від 16.09.2024 у формі витягу з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» за період з 08.11.2017 до 16.10.2024, встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав кордон України, а саме: 22.08.2019 виїзд з Харкова до Риму, в`їзд з Риму до Києва через Бориспіль 04.09.2019; виїзд з Харкова до Даламану 25.05.2021, в`їзд з Даламану до Харкова 01.06.2021. Інші відомості відсутні.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у приватній власності ОСОБА_2 має житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 27 кв.м., що належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.06.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хаславською К.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2021. Запис про право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру є дійсним, право власності чинним, відомості про відчуження квартири на користь третіх осіб в реєстрі відсутні.
З метою встановлення наявності підстав для припинення права відповідача на 1/3 частку спірної квартири, визначених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за клопотанням позивача ухвалою суду від 16.09.2024 у справі було призначено комплексну судову (будівельно-технічну та оціночно-будівельну) експертизи, проведення якої доручено судовому експертові ОСОБА_4 .
Як слідує з висновку експерта №55/24 від 21.10.2024, ринкова вартість 1/3 частки квартири загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 37 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , отримана порівняльним підходом, складає 136 628 грн. Оскільки квартира складається з двох житлових кімнат, розташована на першому поверсі триповерхового будинку та має конструктивні і планувальні обмеження, які унеможливлюють облаштування окремих входів/виходів, а також обмежену загальну площу, виділити в натурі 1/3, 1/3 та 1/3 частки у квартирі АДРЕСА_2 з дотриманням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва є технічно неможливим. Технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва визначити порядок спільного користування квартирою відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_2 1/3, ОСОБА_3 1/3 відсутня.
Крім того, дослідженням долученої до висновку експерта фото-таблиці встановлено, що спірна квартира перебуває у занедбаному стані. Загалом квартира умебльована, кухня облаштована витяжкою, мийкою, газовою плитою, у приміщенні кухні встановлений газовий котел обладнання та система автономного опалення. При цьому, стіни в кімнатах уражені цвіллю та грибком, шпалери відшаровані; стеля з наявними плямами від залиття, уражена цвіллю та грибком, вмонтовані точкові світильники поіржавілі; лінолеум на підлозі уражений цвіллю та грибком; двері кімнатні типу «канатка» уражені цвіллю та грибком з іржею на фурнітурі.
У розумінні ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Наявність цієї імперативної умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.
Виходячи з характерних властивостей спірного об`єкта нерухомого майна, відсутності технічної можливості виділення частки ОСОБА_2 в натурі, яка у співвідношенні до часток позивача та третьої особи є незначною і складає 25% від усієї квартири, наявності у позивача у приватній власності іншого нерухомого майна, відсутності інтересу до спірної квартири, у сукупності із встановленими обставинами та виконання позивачем імперативних вимог ч.2 ст.365 ЦК України щодо внесення на депозитний рахунок суду коштів в забезпечення вимог, приводять суд до переконання про доведеність існування обставин, передбачених ч.1 ст.365 ЦК України, які в своїй сукупності визначають можливість припинення права відповідача ОСОБА_2 на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із визнанням права власності на неї за позивачем. Таким чином, суд доходить висновку про можливість задоволення пред`явлених вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422 грн. 40 коп. та 12 096 грн. 00 коп. відшкодування витрат на проведення експертизи. При цьому, недоплачену позивачем суму судового збору 155 грн. 08 грн. (виходячи з визначеної експертом вартості спірної 1/3 частки квартири) суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно зі ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав із внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Євгенія Євгенійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні позивача) ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку нерухомого майна, припинення права на частку нерухомого майна задовольнити.
Припинити право ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на 1/3 частку квартири загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 37 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20.06.2002 органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням органу приватизації від 22.04.2002 №С-263.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 37 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та на відшкодування витрат на проведення експертизи 12 096 (дванадцять тисяч дев`яносто шість) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 155 (сто п`ятдесят п`ять) грн. 08 коп.
Рішення суду є правовою підставою припинення права спільної сумісної власності, яке переходить у спільну часткову власність.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, їх представник мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Адвокат Морозов Євгеній Євгенійович, інн НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2223, видане Дніпропетровською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 20.12.2010, адреса робочого місця: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Шахтарської слави, буд.5.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 .

Заочне рішення у справі складено та підписано без проголошення 09.12.2024.

Суддя О.І. Євтушенко