ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Суми

Справа №577/2505/23

Номер провадження 22-ц/816/923/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2024 року про залишення позову без розгляду, в складі судді Гетьмана В.В., постановлену у м.Конотоп,

в с т а н о в и в :

18 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , Конотопського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області, третя особа ОСОБА_3 про виключення з актового запису № 47 про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даних про батька дитини.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу повернути на розгляд суду першої інстанції. Доводить, що в її діях відсутнє зловживання правами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій. які порушують це право.

Зазначені норми права свідчать про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж строку незалежним і безстороннім судом.

Наведені положення свідчать про те, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріальної позиції, позов це право на задоволення своїх позовних вимог. З процесуальної позиції, позов це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Водночас право подання позовної заяви, як будь-яке суб`єктивне право, яким є міра свободи, тобто міра можливої поведінки правомочної особи у правовідносинах, має межі свого здійснення. Об`єктивним критерієм визначення межі здійснення суб`єктивного права є неможливість використання його на шкоду правам інших осіб. Таке використання свого права вважається зловживанням, застереження щодо неприпустимості такої поведінки містить процесуальний закон.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зловживає своїми правами через безпідставне пред`явлення позовних вимог до Конотопського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському р-ні Сумської області, як співвідповідача у справі, з метою зміни підсудності справи.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Висновки місцевого суду про приватноправовий характер спору, тобто що позовні вимоги фактично заявлено лише до батька дитини, а також що відділ державної реєстрації актів цивільного стану має бути третьою особою у справі є безпідставними, оскільки позивач у позові зазначає, що Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області відмовлено їй у внесенні змін до актового запису про народження дитини, чим порушені її права.

В діях позивача ОСОБА_1 , яка вважає, що її права порушені двома відповідачами, до яких вона і пред`явила позов, колегія суддів не вбачає завідомо безпідставного залучення особи як відповідача (співвідповідача) з метою зміни підсудності справи, а лише використання процесуальних прав, прямо передбачених ЦПК України. Своїми діями вона не порушила і не обмежила законних прав інших осіб.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зловживання позивачем своїми правами і наявність підстав для залишення позову без розгляду, тому ухвала суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню судом першої інстанції по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов