Номер провадження: 22-ц/813/4711/24
Справа № 520/2435/14-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вжитих у справі № 520/2435/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», в особі Філії «Одеське Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про повернення кредиту, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Куриленко О.М. 29 лютого 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2024 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся представник заявника ОСОБА_1 із заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2021 року по справі № 520/2435/14-ц.

В обґрунтування поданої заяви представник ОСОБА_1 зазначав, що на теперішній час відсутні докази ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, та застосоване судом обмеження не є пропорційним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2021 року по справі № 520/2435/14-ц, було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким вимоги заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: ОСОБА_1 фактично сплатила борг за рішенням суду у розмірі 40000 доларів США (вартість належного заявниці автомобілю, який був реалізований виконавчою службою); зі сторони державної виконавчої служби та приватного виконавця на протязі 10 років не було вчинено дій щодо реалізації заставного автомобіля, який був переданий банку ще у 2010 році; ОСОБА_1 є жінкою та має право виїхати за кордон у зв`язку зі збройною агресією РФ.

Сторони про розгляд справи на 11 червня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 .

Сповіщення сторін по справі здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 15к-255, згідно якого ОСОБА_1 наданий кредит у сумі 295728, грн. з оплатою процентів по ставці 12% річних, а ОСОБА_1 , відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, зобов`язалася повернути ці кошти у строк до 19 листопада 2014 року.

В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів, 19 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О., згідно якого ОСОБА_1 передала в заставу Банку транспортний засіб: автомобіль марки ACURA, модель МDХ, тип-легковий універсал, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований РЕВ № 1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 16 листопада 2007 року.

Крім того, у якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів 19 листопада 2007 року був укладений Договір поруки № 2489/07, за яким ОСОБА_2 зобов`язався перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим у березні 2014 року ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське Регіональне Управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про повернення утвореної заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року у справі № 520/2435/14-ц позовні вимоги ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське Регіональне Управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське Регіональне Управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму боргу за кредитним договором № 15к-255 від 19 листопада 2007 року у розмірі 1268754,14 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2019 року було замінено вибулого стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2021 року було задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим документом - виконавчим листом №520/2435/14-ц, виданим 13 травня 2020 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором № 15к-255 від 19 листопада 2007 року у розмірі 1268754,14 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року було замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника стягувача - ТОВ «Дебт Форс».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

За змістом ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підставою для тимчасового обмеження в праві виїзду є дія неврегульованих зобов`язань.

Пункт 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» надає виконавцю право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Згідно з приписами п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Статтею 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Виконання судового рішення, є стадією судового розгляду, та має пріоритет над окремими правами сторін.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду.

Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і ст. 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником наразі не виконано зобов`язання згідно заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське Регіональне Управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму боргу за кредитним договором № 15к-255 від 19 листопада 2007 року у розмірі 1268754,14 грн., при здійсненні виконавчого провадження по якому, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Що стосується посилань апелянта на те, що ОСОБА_1 фактично сплатила борг за рішенням суду у розмірі 40000 доларів США (вартість належного заявниці автомобілю, який був нібито реалізований виконавчою службою), то вказані доводи не підтверджені жодним належним письмовим доказом.

Більш того, у поданих до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та НБУ адвокатських запитах, представником ОСОБА_1 прямо зазначено, що заявниці невідомо, чи дійсно був врахований автомобіль марки ACURA, модель МDХ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рахунок повернення кредиту.

У відповідях ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та НБУ зазначено, що у останніх відсутня інформація про факт звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про сплату частини суми боргу шляхом реалізації належного ОСОБА_1 заставного автомобіля марки ACURA, модель МDХ, 2007 року випуску, не підтверджені жодним доказом, є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Аналогічно безпідставними та такими, що вводять суд в оману, є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що зі сторони державної виконавчої служби та приватного виконавця на протязі 10 років не було вчинено дій щодо реалізації заставного автомобіля, який був переданий банку ще у 2010 році, оскільки, як вже вказувалось вище, апелянтом не надано жодного доказу дійсної передачі вказаного автомобіля для реалізації банку, та здійснення банком його примусової реалізації.

Також колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що саме на боржника, тобто на ОСОБА_1 , законом покладений обов`язок виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, і саме останньою мали вживатися усі передбачені законом заходи для виконання вказаного судового рішення, чого апелянтом зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є жінкою та має право виїхати за кордон у зв`язку зі збройною агресією РФ, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з того, що борг заявницею не сплачений, а рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/2435/14-ц від 15 липня 2014 року не виконується ОСОБА_1 вже протягом 10 років, а відтак, вказані обставини унеможливлюють задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що за умови обізнаності ОСОБА_1 про наявність невиконаних грошових зобов`язань, судового рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, за невиконання якого її було обмежено у праві виїзду за межі України до виконання таких зобов`язань, ненадання доказів щодо сплати такої заборгованості, підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, заявником не спростовано, відсутність можливості виконати (частково виконати) обов`язок не доведено, об`єктивних обставин, які б незалежно від боржника унеможливили вчинення реальних дій на виконання обов`язку з 2014 року, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Заявник не подала жодних доказів, що вона намагалась виконати рішення суду за рахунок інших грошових коштів або наявного у неї рухомого майна будь-якої цінності.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до повторення доводів заяви та незгоди із висновками суду першої інстанції.

Неврегульовані зобов`язання на даний час мають місце, а тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, яке протягом десяти років не виконано, суму боргу ОСОБА_1 не сплачено.

Крім того, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України та п. 31-1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.. ст.. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 28 червня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе