Провадження № 2/686/6973/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Лазоренко К.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнавши за нею право власності на частки житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., цегляного хліва Б, навісу Г, посилаючись на те, що це майно було придбане ними за час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Однак, в добровільному порядку провести поділ вказаного майна останній відмовляється.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомивши про причини неявки.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц та від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 65 ч. 4 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 9 грудня 1990 року по 8 квітня 2009 року. За спільні кошти подружжя 2 грудня 1998 року був придбаний житловий будинок, що по АДРЕСА_1 . А тому вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 65 ч. 4, 68 ч. 1, 69, 70 ч. 1 СК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на частки житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., цегляного хліва Б, навісу Г, залишивши за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )право власності на частки вказаного майна.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користьОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 4087 грн. 10 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

27.12.2024