КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стеценка Юрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», в якому просив визнати недійсною укладену 14.04.2022 року між позивачем і відповідачем додаткову угоду про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28.10.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача 171 386,42 грн з урахуванням індексу інфляції у розмірі 37 369,32 грн та з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 4310,49 грн; стягнути з відповідача на користь позивача 17 000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1182,87 грн та з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 199,81 грн і три проценти річних; стягнути з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; до моменту виконання відповідачем рішення суду про стягнення грошових коштів нараховувати за методом факт/факт три проценти річних, розрахувавши остаточну суму, що підлягає виплаті позивачу, за правилами обчислення простих точних процентів; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.10.2021 року він уклав з відповідачем договір послуг № 187165, за яким відповідач зобов`язався надати позивачу послуги з підбору, огляду, бронювання та розмитнення автотранспортного засобу; сторони домовились про придбання на онлайн-аукціонах автомобіля.

Позивач сплатив відповідачу за вказані послуги 15 816,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 12.10.2021 року.

27.10.2021 року представник відповідача запропонував позивачу автомобіль марки Audi модель Q5 Premium Plus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який продавався на онлайн-аукціоні Copart (США) і прислав позивачу відомості про автомобіль, фотографії та розрахунок його вартості: загальна вартість 21 148,91 доларів США, до якої включено вартість лоту з аукціонним збором 12 488,00 доларів США, розмитнення 6 499,00 доларів США. Вказаний автомобіль мав пошкодження: передній бампер, капот, пошкодження лако-фарбового покриття. Позивач схвалив цю пропозицію.

28.10.2021 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 щодо укладення до 28.02.2022 року договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Audi, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

Станом на 28.10.2022 року за курсом НБУ (26,3712 грн за 1 долар США) 6 499 доларів США становило 171 386,42 грн.

Пунктом 2.3 Попереднього договору передбачено сплату позивачем відповідачу завдатку у розмірі 13 849,00 доларів США, що відповідає 365 214,75 грн.

Відповідач надіслав позивачу рахунок на оплату № 9640-ВШ0395 від 28.10.2021 року на суму 365 214,75 грн, та рахунок на оплату № 9640-ВШ0166 від 28.10.2021 року на суму 192 483,39 грн.

Позивач сплатив відповідачу завдаток: 28.10.2021 року - 295 214,75 грн; 29.10.2021 року - 70 000,00 грн, та 15.12.2021 року - 192 483,38 грн.

До 28.02.2022 року відповідач не виконав зобов`язань за Попереднім договором, автомобіль не був розмитнений, основний договір купівлі-продажу автомобіля не укладено, строк Попереднього договору не продовжено.

Позивач підписав з відповідачем заяву про зміну умов Попереднього договору і додаткову угоду від 14.04.2022 року про зміну умов Попереднього договору, зміст якої, на думку позивача, не відповідає вимогам законодавства.

Так, зміст п. 5 додаткової угоди суперечить попереднім діям відповідача, який прийняв від позивача кошти, як вартість автомобіля за умовами Попереднього договору. Пункт 6 додаткової угоди є нелогічним, за яким домовлено про виключення п. 2.3 з Попереднього договору, яким передбачалось сплату позивачем відповідачу завдатку. Абсурдним є п. 8 додаткової угоди, оскільки 28.10.2021 року не було відомо про введення воєнного стану в Україні.

Станом на 14.04.2022 року відповідач знав, що не понесе витрат на сплату митних платежів, але не включив до додаткової угоди пункту щодо повернення позивачу сплаченої вартості за розмитнення автомобіля у розмірі 6 499,00 доларів США, що становило 171 386,42 грн.

Умови додаткової угоди були незаконними, нав`язаними відповідачем і несправедливими, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору або його положення недійсним.

Також, відповідач надіслав позивачу рахунок-фактуру на оплату № 70 від 03.05.2022 року з призначенням платежу «організація доставки автомобіля», за яким позивач 03.05.2022 року сплатив 16 650,00 грн, що становило 500,00 доларів США.

11.05.2022 року спірний автомобіль був доставлений, але без заднього бамперу, вартість якого відповідач не відшкодував. Позивач витратив 17 000,00 грн на купівлю заднього бамперу, що підтверджується видатковою накладною від 27.05.2022 року. Ці витрати є збитками позивача.

Підстава отримання коштів відповідачем від позивача на розмитнення автомобіля у зв`язку із зміною законодавства, відпала; відповідач не поніс витрат на сплату митних платежів за розмитнення автомобіля, отже, сплачені позивачем 6 499,00 доларів США за розмитнення автомобіля, підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Позивач направив письмове повідомлення відповідачу щодо повернення сплачених коштів за розмитнення автомобіля, але відповіді не отримав.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання, а саме: за неповернення коштів за розмитнення автомобіля в розмірі 171 386,42 грн. з наступного дня після 15.12.2021 року - дня повної сплати позивачем вартості автомобіля, тобто, з 16.12.2021 року до 17.10.2022 року, що становить 306 днів (інфляційні втрати - 37 369,32 грн, три проценти річних - 4 310,49 грн); за спричинення збитків у розмірі 17 000,00 (вартість заднього бамперу) з наступного дня після 27.05.2022 року - до 17.10.2022 року, що становить 143 дні (інфляційні втрати - 1 182,87 грн, три проценти річних - 199,81 грн).

Крім зазначеного, діями відповідача з неповернення коштів і невідшкодування збитків позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях від загрози втрати коштів, витрачання часу на пошук бампера, звернення до адвоката та до суду, яку позивач оцінює у 20 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 207, 215, 625, 635, 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Стеценко Юрій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що у позовній заяві позивач посилався на те, що він і відповідач уклали три правочини у спрощеній спосіб, як це передбачено пунктами 7-11 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак рішення суду першої інстанції не містить спростування того, що вказані норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до спірних правовідносин.

Посилався на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить оцінку форми, змісту Договору послуг № 187165 від 12.10.2021 року, Попереднього договору, Додаткової угоди і дій сторін за цими правочинами.

Вважає висновки суду першої інстанції про неукладеність Додаткової угоди є неправильними, оскільки вони спростовуються діями сторін. Вказував, що жоден із наведених в позовній заяві аргументів судом першої інстанції не проаналізовано, оскільки суд першої інстанції визнав цю угоду неукладеною.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що умови Додаткової угоди були незаконними, нав`язаними відповідачем і є несправедливими.

Зокрема вказував на те, що абсурдним є пункт 8 Додаткової угоди відповідно до якогої сторони дійшли спільної згоди щодо внесення змін до п. 4.1 вищевказаного договору та викласти його в наступній редакції «Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 28 жовтня 2021 року, і діє до офіційного закінчення вожнного стану». Оскільки 28.10.2021 року не могло бути відомо про введення воєнного стану в Україні в майбутньому. На переконання апелянта, воєнний стан не є чимось особливим, що унеможливлювало б укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Передача відповідачем автомобіля позивачу 11.05.2022 року вказує на можливість укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Апелянт вважає, що зміст додаткової угоди про зміну умов Попереднього договору не відповідає вимогам законодавства, а тому є підстави для визнання недійсною Додаткову угоду.

Обгрунтування доводів апеляційної скарги також зокрема вказував на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги наданих позивачем доказів у справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною укладену 14.04.2022 року між позивачем і відповідачем додаткову угоду про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28.10.2021 року, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що вказана додаткова угода не підписан сторонами - ТОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 , крім того суд першої інстанції інстанції вказав на те, що матеріали спрви не містять доказів, що оскаржувану додаткову угоди від 14.04.2022 року було повністю або частково виконано сторонами. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що правичн, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визначений недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 171 386,42 грн з урахуванням індексу інфляції у розмірі 37 369,32 грн та з урахуванням 3% річних від простроченої суми у розмірі 4310,49 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів, що ним сплачено відповідачу 171 386,42 грн за розмитнення автомобіля. Також у наявних в матеріалах справи рахунках на оплату № 9640-ВШ0395 від 28.10.2021 року на суму 365 214,75 грн за Попереднім договором та № 9640-ВШ0166 від 28.10.2021 року на суму 192483,39 грн за Попереднім договором не зазначено про оплату за розмитнення автомобіля за цим договором, а квитанції від 12.10.2021 року № 0.0..1, від 28.10.2021 року № 0.0..1, від 29.10.2021 року № 0.0..1 та від 15.12.2021 року № 0.0..1 не містять такого призначення платежу як «за розмитнення автомобіля», у зазначених квитанціях вказано призначення платежу «оплата за подбор и бронирование ТС від ОСОБА_1 » та номери вищезазначених рахунків на оплату.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 17 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1182,87 грн та з урахуванням 3% річних від простроченої суми в розмірі 199,81 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що надані позивачем докази завдання йому збитків не є допустимими, належними та достовірними доказами, оскільки надані позивачем копії фотознімків містять зображення автомобіля марки Audi без заднього бамперу, проте, ці фотографії не містять дати та місця їх зйомки, а відтак не можуть слугувати доказом доставки позивачу відповідачем автомобіля у конкретний період та у конкретному місці, а також копії цих фотознімків не містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема, не вбачається, що на них зображений саме той автомобіль, який позивачу доставлено відповідачем за Попереднім договором, а саме, автомобіль марки Audi модель Q5 Premium Plus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

Також суд першої інстанції вказував на те, що з наданих позивачем копій скріншотів з телефону з текстом наступного змісту: «пані Тетяно, наш експедитор в Чорноморську повідомив, що бампер забрали ЗСУ, хотіли взагалі авто забрати, ніякого документу нема і відеозапису також» неможливо достовірно ідентифікувати осіб, що здійснюють смс-листування, а також ці скріншоти не містять інформації щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вважав, що копія доданої позивачем до позову видаткової накладної № 24 107 від 27.05.2022 року про купівлю ним бамперу не доводить обставин наявності збитків, завданих позивачу внаслідок доставки 11.05.2022 року автомобіля марки Audi модель Q5 Premium Plus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою позивачу шкодою.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що такі позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки є похідними вимогами від інших позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку про відмову в задоволенні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до норм статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини другої, пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом частини п`ятої цієї статті у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Встановлено, що 27.10.2021 року представник відповідача запропонував позивачу автомобіль марки Audi, модель Q5 Premium Plus, 2013 р.в., номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який продавався на онлайн-аукціоні Copart (США) і прислав позивачу відомості про автомобіль, його фотографії і розрахунок щодо вартості цього автомотобіля: загальна вартість 21148,91 доларів США, до якої включено вартість лоту з аукціонним збором 12488 доларів США, розмитнення 6499 доларів США. Вказаний автомобіль мав пошкодження: передній бампер, капот, пошкодження лако-фарбового покриття. Позивач схвалив цю пропозицію.

Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28.10.2021 року, укладеного між ТОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 , сторони зобов`язались укласти в майбутньому до 28.02.2022 року договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Audi, модель Premium Plus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

Пунктом 2.3 Попереднього договору передбачено сплату позивачем відповідачу завдатку в розмірі 13 849,00 доларів США, що становить 365 214,75 грн, у тому числі ПДВ - 60 869,21 грн.

На підставі рахунку на оплату № 9640-ВШ0395 від 28.10.2021 року на суму 365 214,75 грн за Попереднім договором та рахунку на оплату № 9640-ВШ0166 від 28.10.2021 року на суму 192 483,39 грн за Попереднім договором ОСОБА_1 сплатив відповідачу: 15 816,00 грн згідно з квитанцією від 12.10.2021 року № 0.0..1; 295 214,75 грн згідно з квитанцією від 28.10.2021 року № 0.0..1; 70 000,00 грн згідно з квитанцією від 29.10.2021 року № 0.0..1; 192 483,38 грн згідно з квитанцією від 15.12.2021 року № 0.0..1.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 адресована директору ТОВ «Везем Шиппінг» про зміну умов попереднього договору від 14.04.2022 року (а.с. 38).

У вказані заяві йдеться про те, що 05 квітня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період воєнного стану» від 24 березня 2022 року, який передбачає тимчасове (на період вожнного стану) звільнення від оподаткування ввізним митом, акцизним податком та ПДВ транспортних засобів, які ввозяться фізичним особами. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просив розмитнити автомобіль Audi Q5, VIN- НОМЕР_1 , безпосередньо на нього (як на фізичну особу) та просив внести відповдіні зміни в попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28 жовтня 2021 року.

В матеріалах справи також міститься додаткова угода про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28 жовтня 2021 року (а.с. 39-40).

Судом встановлено, що заява про зміну умов попереднього договору від 14.04.2022 року та додаткова угод про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28 жовтня 2021 року не підписана сторонами.

До 28.02.2022 року основний договір купівлі-продажу автомобіля сторонами не укладено.

На підставі рахунку на оплату № 9640-ВШ0395 від 28.10.2021 року на суму 365 214,75 грн за Попереднім договором та рахунку на оплату № 9640-ВШ0166 від 28.10.2021 року на суму 192 483,39 грн за Попереднім договором ОСОБА_1 сплатив відповідачу: 15 816,00 грн згідно з квитанцією від 12.10.2021 року № 0.0..1; 295 214,75 грн згідно з квитанцією від 28.10.2021 року № 0.0..1; 70 000,00 грн згідно з квитанцією від 29.10.2021 року № 0.0..1; 192 483,38 грн згідно з квитанцією від 15.12.2021 року № 0.0..1.

З огляду на наведене, аналізу норм закону та обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави для визнання недійсним додаткової угоди про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного застобу ПКП-9640 від 28.10.2021 року.

Позивачем не доведено, що відповідачем умисно вчинено дії із введення позивача в оману з метою заволодіння відповідачем певними коштами позивача, які мають бути повернуті відповідно до ст. 1212 ЦК України, а стягнення суми інфляційних втрат, пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу є похідними від основної її вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст додаткової угоди про зміну умов Попереднього договору не відповідає вимогам законодавства, а тому є підстави для визнання його недійним, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції правочин, який не вчинено (догорів, який не укладено), не можу бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вичинено.

Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц викладено правову позицію в якій вказано, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Звертаючись з позовом позивач зазначав, що у квітні 2022 року відповідач повідомив позивачу, що для передачі автомобіля потрібно написати заяву на зміну умов попереднього договору від 28.10.2021 року. Відповідач направив позивачу електронний текст такої заяви і Додаткової угоди про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28.10.2021 року. В подальшому за показаннями позивача, він роздрукував цю заяву, додаткову угоду, підписав їх на направив відповідачу Новою поштою.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про неукладеність додаткової угоди є помилковими, з огляду на дії сторін, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки, як вірно встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що надані стороною позивача документи (заява про зміну умов попереднього договору від 14.04.2022 року та додаткова угод про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9640 від 28 жовтня 2021 року) не підписані сторонами.

Між тим, в суді апеляційної інстанції представник позивача повідомив, що позивач отримав автомобіль за умовами Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, та набув право власності на нього у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав ніякої оцінки аргументу представника позивача щодо застосування стандарту доказування «вірогідності доказів», а не «достатності доказів» при вирішенні спору, з огляду на те, що ухвалою суду першої інстанції від 19.10.2023 року витребувано від відповідача ряд документів, однак ці докази не були надані відповідачем до суду. Такі доводи суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Позовні вимоги про стягнення грошової суми (на відшкодування матеріальної шкоди), інфляційних витрат та пені є похідними від вимог про визнання спірного договору недійсним, незважаючи на те, що недійсність правочину не обумовлює стягнення інфляційних витрат та пені, оскільки не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не було порушено відповідачем.

Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Стеценка Юрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «03» липня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник