ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2712/24 Справа № 188/1374/23 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайленко Наталя Миколаївна, на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №188/1374/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту і заборони здійснення будь-яких дій щодо автомобіля VOLKSWAGEN PASSAТ, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року заяву про забезпечення позову повернуто на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайленко Н.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зі змісту його заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом позову є поділ спільного сумісного майна, а саме автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAТ та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, вважає, що заява містила достатню інформацію щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України, а тому питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Висновок суду першої інстанції стосовно того, що не надано доказів належності майна саме сторонам та придбання майна сторонами майна у шлюбі, стосується вже розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по суті і не може бути зроблений на стадії вирішення питання про її прийняття.

Наведені в оскаржуваній ухвалі суду в якості підстав для повернення заяви про забезпечення позову мотиви, є оцінкою обґрунтованості та законності поставленого перед судом питання, що вирішується судом вже при розгляді заяви про забезпечення позову по суті, що свідчить про порушення судом процесуального порядку розгляду цієї заяви.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції формалізовано підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам частини першої статті 151 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обгрунтування відзиву ОСОБА_2 , звертає увагу на те, що вона запропонувала викупити у позивача автомобіль, та останній продав ій його за суму 183000, даний факт підтверджується договором купівлі продажу від 16.01.2021 року, яким позивач у даній справі відчужив своїй дружині за оплатним договором транспортний засіб VOLKSWAGEN моделі PASSAT 2006 року, чорного кольору.

На підтвердження цього, до відзиву долучено листи із Головного сервісного центру МВС та Головного сервісного Центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській областях АРК та м. Севастополь та договір купівлі-продажу від 16.01.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви не додано доказів придбання майна в період шлюбу та його належності сторонам (правовстановлюючих документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію, витягів з Державного реєстру речових прав на рухоме майно тощо).

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї визначені статтею 151 ЦПК України.

За положеннями частини першої даної статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульований статтею 153 ЦПК України, зокрема частиною десятою якої визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову про поділ майна подружжя, нажитого за час шлюбу, позивач зазначив, що враховуючи суть позовних вимог, та те що відповідачка має змогу розпорядитися автомобілем придбаним у шлюбі, він вважає, що у даному випадку наявні підстави для застосування забезпечення позову, шляхом накладеня арешту і заборони на спірне майно.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам частини першої статті 151 ЦПК України, не з`ясував характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, які пред`явив позивач, не вирішив питання доцільності застосування зустрічного забезпечення позову з огляду на обставини справи та положення статті 154 ЦК України.

За змістом статті 154 ЦПК України особа, що якої вжито заходів забезпечення позову не позбавлена права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Крім того, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

У постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 910/3802/19, на яку позивач посилається в апеляційній скарзі, зазначено, що «наведені в касаційній скарзі доводи скаржника (з помилковим посиланням на приписи статті 151 Цивільного процесуального кодексу України) стосовно незазначення в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення колегія суддів відхиляє, оскільки названа заява таку пропозицію містить. Зокрема, у заяві про забезпечення позову позивач просив суд «не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки вважає, що відсутні підстави для його застосування», у зв`язку з чим зазначена заява формально відповідає вимогам статті 139 ГПК України».

Отже, у даному випадку відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення не є обов`язковою підставою для повернення зазначеної заяви позивачу, в іншому випадку це можна розцінювати, як формальний підхід до розгляду заяви.

Колегія суддів за системним аналізом Глави 10 Розділу І ЦПК України вважає за необхідне зазначити, що від позивача обов`язково повинно вимагатися вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову зазначено, що предметом спору у даній цивільній справі є поділ спільного майна. Враховуючи існування можливості подальшого відчуження відповідачкою спірного майна, ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладеня арешту та заборони здійснення будь-яких дій щодо автомобіля, а тому є необгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Вказана заява ОСОБА_1 про забезпечення позову могла бути вирішена по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заява не містила недоліків, при яких суд повинен безумовно її повернути заявнику.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

Разом з тим, ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову заявнику перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо розгляду такої заяви. Відповідно, при оскарженні цієї ухвали в апеляційному порядку та у разі її скасування апеляційний суд повинен направити справу для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення заяви про забезпечення позову заявнику є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті позовних вимог не розглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайленко Наталя Миколаївна задовольнити частково.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року скасувати та направити заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.В.Гапонов

Л.П.Никифоряк