Справа № 136/578/24
провадження № 2-о/136/23/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець,у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною вище заявою, відповідно до якої просить суд видати обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на шість місяців, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 м до місця проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , спілкуватися з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Підставність заяви заявниця обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 , є рідною донькою ОСОБА_2 , місце їх проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , де вони постійно проживали, однак з 2015 року її батьки розлучились та батько ОСОБА_2 з того часу по даний час з ними не проживає, особистих речей за даною адресою не має, він створив нову сім`ю, в якій має дитину та останні мешкають в іншому населеному пункті.

У заяву ОСОБА_1 зазначає, що стосовно ОСОБА_2 було видано терміновий заборонний припис АА № 099721 від 16.02.2024 строком на 3 доби з 14 год 00 хв. 16.02.2024 до 14 год 00 хв 19.02.2024, у зв`язку із скоєнням домашнього насильства економічного та психологічного характеру в її, ОСОБА_1 , сторону як доньки, а також складено матеріали про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, які на час звернення до суду не розглянуті.

Крім цього, зазначає, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, не сплачував аліменти на її утримання як неповнолітньої дитини, так і вже як повнолітньої.

У заяві заявник вказує, що ОСОБА_2 систематично вчиняє відносно неї та її матері ОСОБА_4 домашнє насилля, зокрема економічного, психологічного та фізичного характеру, що негативно впливає на її емоційний стан, вона страждає від депресії, страху, голосових звуків, побоюється батька.

Захистом від повторного домашнього насильства, на думку заявника, слугують також обставини, які пояснюють таку насильницьку поведінку та вказують на реальність їх повторень і те, що ОСОБА_2 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України (справа № 136/274/17) та за ч. 2, 3 ст. 206 КК України (справа № 136/604/18).

Наведене стало підставою звернення до суду із даною заявою.

У судовому засідання ОСОБА_1 заяву підтримала, посилаючись на обставини викладені у заяві, просила задовольнити її у повному обсязі.

ОСОБА_2 надав до суду письмове заперечення на заяву відповідно до якого просив суд в задоволенні заяви відмовити у повному обсязі, вказуючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які зазначені у заяві, а також недоведеність вимог та їх безпідставність, які притримав в судовому засіданні.

21.03.2024 ухвалою суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

В межах визначеного строку заявником надано заяву на усунення недоліків, тому 09.04.2024 було прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі.

12.04.2024 протокольною ухвалою судом було залишено без розгляду клопотання заявника про долучення до справи в якості доказу флешку, на якій містяться електронні докази, оскільки такі докази подані із порушенням строків визначених ст..83 ЦПК України та подані електронні докази без дотримання вимог ст..100 ЦПК України.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п. 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4, 8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України.

Суд дослідивши додані до заяви документи встановив, що на підтвердження обставин зазначених у заяві заявник додала:

- судове рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.11.2015 про присудження із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття;

- рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10.09.2019 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментах та неустойки, яке не набрало законної сили відповідно до відмітки;

- судове рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2023 про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, яка продовжує навчання, яке набрало законної сили 16.01.2024;

- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 . ВП НОМЕР_1 станом на 26.02.2024, заборгованість 326,63 грн.

- лист ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відповідно до якого за наслідками заяви від 28.10.2023 ОСОБА_1 зазначено, що під час перевірки не було здобуто достатніх відомостей, які підтверджували наявність можливості притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а доведено наявність цивільно-правових відносин та необхідність звернення до суду;

- відомості із Судової влади України про наявність у провадженні Липовецького районного суду Вінницької області справи про адміністративне правопорушення №136/359/24 стосовно ОСОБА_2 та кримінальних проваджень №136/604/18 та №136/274/17, де обвинуваченим значиться ОСОБА_2 ;

- ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 13.07.2022 у справі №136/274/17 та від 30.11.2023 у справі №136/604/18, які є знеособленими та надані з відкритого ЄДРСР;

- тимчасовий заборонний припис АА № 099721 від 16.02.2024, складений відносно ОСОБА_2 , строком на 3 доби з 14 год 00 хв. 16.02.2024 до 14 год 00 хв 19.02.2024 у зв`язку із скоєнням домашнього насильства економічного та психологічного характеру в сторону доньки ОСОБА_1 .

Зі змісту заяви заявник стверджує, що заінтересована особа відносно неї вчиняє систематично домашнє насильство, зокрема: 16.02.2024 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 173-2 КУпАП, який передано на розгляду до суду.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд зауважує, що судове рішення про присудження аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вже вичерпало свою дію у спосіб досягнення особи повноліття, на яку вони сплачувались. Тоді як судове рішення про стягнення заборгованості по аліментах містить відмітку, що воно не набрало законної сили. Відповідно наданий розрахунок заборгованості не ідентифіковано, на підставі якого виконавчого документу він виданий.

Що стосується наданої заявником інформації із сайту Судова влада України про наявність на розгляді судів відносно ОСОБА_2 кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 296 КК України (справа № 136/274/17) та за ч.2, 3 ст.206 КК України (справа № 136/604/18), ухвал датованих 13.07.2022 та 30.11.2023, то суд звертає увагу, що ухвали є знеособленими, а доказів в підтвердження зв`язку між цією справою та такими кримінальними провадженнями заявником не доведено, обвинувальних вироків не надано, відтак до застосування підлягає презумпція невинуватості та положення статті 62 Конституції України.

Особами, які беруть участь у справі визнавались обставини належності житлового будинку по АДРЕСА_1 до спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та наявність між ними спору та конфліктів з приводу нерухомого майна.

Стосовно термінового заборонного припису АА № 099721 від 16.02.2024, складеного відносно ОСОБА_2 , суд приймає до уваги, що вказаний терміновий заборонний припис було видано при складанні протоколу серії ВАВ № 771725 від 16.02.2024 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , з якого вбачається вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства психологічного та економічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_1 .

У той же час матеріали адміністративної справи скеровано до Липовецького районного суду Вінницької області та остаточне рішення у справі № 136/359/24 не прийнято, а доказів порушення тимчасового заборонного припису суду не надано.

Звернення ОСОБА_1 до Відділу поліції № 4 Вінницького управління поліції ГУНП у Вінницькій області, відповідно до листа від 13.11.2023 не знайшло підтвердження складу адміністративного правопорушення для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності чи то кримінальної відповідальності.

Суд приймає до уваги, що факт проведення правоохоронними органами профілактичної бесіди із заінтересованою особою не може свідчити про систематичне насильство щодо заявника, на це було звернуто увагу у постанові Верховного Суду у справі № 760/26496/18 від 31.10.2019.

Сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (постанова Верховного Суду у справі № 761/49109/19 від 10.02.2021 року, постанова Верховного Суду у справі № 640/23804/18 від 29.08.2019 року, постанова Верховного Суду № 635/4854/19-ц від 02.09.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 336/5627/19 від 08.04.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 754/6995/19 від 14.01.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 363/3496/18 від 17.04.2019 року).

Факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів (постанова Верховного Суду у справі № 545/744/19 від 30.01.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 607/10122/19 від 04.12.2019 року).

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків (постанова Верховного Суду у справі № 756/2072/18 від 21.11.2018 року).

Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства (постанова Верховного Суду у справі №753/10840/19 від 13.07.2020 року).

Тимчасове обмеження права власності або користування кривдника житловим приміщенням з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього (постанова Верховного Суду у справі № 766/13927/20-ц від 17.02.2021 року).

Отож зібрані у справі докази не підтверджують факт тривалого або систематичного психологічного насильства в сім`ї, яке вчиняється заінтересованою особою стосовно заявника і ця особа є беззаперечним кривдником, не доводять настання та збільшення загрози насильницьких дій, не доказують існування на момент звернення до суду та надалі ризиків можливого продовження таких дій заінтересованою особою відносно заявника, а також можливої ескалації такого насильства.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що необхідність у застосуванні обмежувального припису відносно ОСОБА_2 є недоведеною належними та достатніми доказами, а відтак наявні правові підстави для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263, 265, 293, 350-1- 350-8 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ШПОРТУН