УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року

м. Київ

справа № 203/3867/22

провадження № 61-9403ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково:

визнано недійсним ордер, виданий виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 07 червня 2019 року № на жиле приміщення у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на сім`ю із трьох осіб, у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (дружини), ОСОБА_2 (дочки).

виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення;

вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 ;

усунено ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей цієї квартири;

у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року в цій справі.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення. В апеляційній скарзі заявник ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначав, що малолітня ОСОБА_2 була відсутня під час судового засідання, коли оголошувалось скорочене рішення суду. Повне рішення суду малолітній ОСОБА_2 не було вручено, зміст повного рішення суду став відомим з Єдиного державного реєстру судових рішень 30 квітня 2024 року після проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 . Не було і належного повідомлення малолітню ОСОБА_2 про судові засідання. Лише після зазначеної дати законному представнику став відомий зміст незаконного рішення та той факт, що його дружина не зверталась зі скаргою в інтересах малолітньої дочки. Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 є працівником поліції та учасником антитерористичної операції по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, має ненормований день, тому він повністю покладався на свою дружину, яка також є законним представником малолітніх дітей. Тому він не міг і припустити, що вона звернеться з апеляційною скаргою тільки в інтересах однієї дитини, повністю знехтувавши інтересами іншої дитини.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року залишено без руху.

12 червня 2024 року на виконання вимог ухвали суду до апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , який є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , в якій вказує, що адвокати Колошин В. П. та Гергель К. О. здійснювали представництво безпосередньо ОСОБА_1 в суді першої інстанції. Зазначені адвокати не здійснювали представництво малолітньої ОСОБА_2 в суді першої інстанції, оскільки не отримували доручення жодного з законних представників малолітньої на таке представництво, не укладали відповідних договорів, та не отримували гонорар за ці дії. Малолітня ОСОБА_2 не була присутня під час ухвалення рішення у справі, як і ОСОБА_1 , та не отримувала повного тексту рішення. Крім того, малолітня ОСОБА_2 отримає самостійне право на звернення до суду тільки з 14 років згідно статті 47 ЦПК України. Орган опіки та піклування також не подав апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року у справі № 203/3867/22. ОСОБА_1 не подавав апеляційної скарги на рішення суду та був впевнений, що його дружина ОСОБА_4 подасть скаргу в інтересах їх малолітньої дочки. Таким чином, вважає, що наявні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року у справі № 203/3867/22 та підстави для поновлення такого строку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , у відкритті апеляційного провадження на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року у вказаній справі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щонаведені підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу апеляційної скарги, передбачених ЦПК України.

01 липня 2024 року ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2024 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву (про поновлення строку) не буде подано особою в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Представник ОСОБА_1 - Колошин В. П. про розгляд справи, призначений на 21 грудня 2023 року повідомлений належним чином, про що свідчить розписка та був присутній у судовому засіданні 21 грудня 2023 року під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення у цій цивільній справі.

Крім того, згідно довідки про доставку електронного документа від 30 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 - Гергель К. О. , що діяла на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1175567 від 24 січня 2023 року, отримала повний текст оскаржуваного рішення в її електронний кабінет 30 грудня 2023 року.

Доказів, що договори про надання правничої допомоги з представниками, які брали участь у суді першої інстанції та представляли інтереси ОСОБА_1 були розірвані чи припинили дію з інших підстав - апеляційному суду не надано.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, встановлено, що повний текст оскаржуваного рішення отримано ОСОБА_1 30 грудня 2023 року.

Отже, скористатись своїм правом законного представника на подання апеляційної скарги в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 мав по 29 січня 2024 року включно. Однак, ОСОБА_1 апеляційну скаргу в інтересах малолітньої дитини вчасно не подав без поважних причин.

Крім того, 14 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах лише малолітнього сина ОСОБА_5 , на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року.

Разом з тим, у судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду 30 квітня 2024 року був присутній представник ОСОБА_1 - Колошин В. П. , що діяв на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1282178 від 29 квітня 2024 року.

Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому заявником не доведено наявності поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження в цій частині слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення та вселення - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров