КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/9362/23 Головуючий у І інстанції - Гребенюк В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7638/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснощок Людмила Михайлівна про забезпечення позову до його подачі, -

установив:

У серпні 2023 ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до його подання.

В обґрунтування заяви зазначила, що 11 травня 2023 року звернулась до ПН КМНО Краснощок Л.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_4 , проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного побуту. Роз`яснено, що для отримання спадщини після чоловіка, вона має право у судовому порядку встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

Зазначила, що у зв`язку з цим, вона має намір звернутись до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , 3-тя особа: ПН КМНО Краснощок Л.М. , про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом.

Зазначила, що ОСОБА_2 є донькою померлого та спадкоємицею першої черги, яка звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, і має можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на всю квартиру, до рішення суду у даній справі та відповідно зможе здійснити відчуження спірної квартири, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

У зв`язку з цим, вважає за необхідне забезпечити позов, шляхом заборони вчинення дій по видачі свідоцтв про право на спадщину щодо спірної квартири до вступу рішення у справі за даним позовом у законну силу.

Просила суд, вжити заходів забезпечення шляхом заборони ПН КМНО Краснощок Л.М. вчиняти дії, щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по квартирі АДРЕСА_1 по спадковій справі, що заведена 11 травня 2023 року за заявою ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року у задоволенні зазначеної вище заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що у своїй заяві про вжиття заходів забезпечення позову вона виклала обґрунтовану суть спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що спадкове майно - квартира, може бутивідчужена відповідачкою на користь третіх осіб ще до винесення рішення по справі, оскільки відповідачка наполегливо намагається отримати свідоцтво про спадщину за законом.

Вважає, що суд безпідставно та формально відмовив у задоволенні її заяви про забезпечення позову, оскільки ОСОБА_2 , як спадкоємиць першої черги за законом після померлого батька та на сьогоднішній день, може отримати свідоцтво про право на спадщину, на всю квартиру, до постановлення рішення судом у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом. ОСОБА_2 відповідно зможе вільно здійснити відчуження квартири АДРЕСА_1 , що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду по вказаній справі у разі задоволення позову.

Вказує, що вона має позовну вимогу про зміну черговості спадкування, щодо встановлення їй першої черги на спадкування нарівні з донькою померлого, таким чином, вважає, що забезпечення позову, шляхом заборони вчинення дій по видачі свідоцтва про право на спадщину, щодо спірної квартири АДРЕСА_1 Краснощок Л.М. до вступу рішення за даним позовом у законну силу є обґрунтованим.

Просила суд, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що позивачем не доведено, що застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчинення ПН КМНО Краснощок Л.М. , щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, є адекватним та співмірним заходом забезпечення даного позову про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Крім того, в матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Вказує, що ПН КМНО Краснощок Л.М. до остаточного вирішення справи судом, діючи в рамках чинного законодавства, видати Свідоцтво про право на спадщину за законом їй, ОСОБА_2 не може.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути на її користь з ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 17500 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законною та обґрунтованою. Також, просила вирішити питання, щодо стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.

В судове засідання ПН КМНО Краснощок Л.М. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява позивача про забезпечення позову не містить достатніх відомостей та посилань на докази, які б свідчили про наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, утруднить чи взагалі унеможливить виконання майбутнього судового рішення.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 02 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у зв`язку з недоведеністю такої необхідності.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права.

Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені.

Не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

У висновках Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків, щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Таким чином, посилання у апеляційній скарзі на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду є безпідставними.

Заявником не доведена необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що вирішення питання про забезпечення позову є дискреційними повноваженнями суду і відмова у задоволенні такої заяви не являється порушенням права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення заяви про забезпечення позову до його подання - відсутні.

Щодо вимоги ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення на її користь з ОСОБА_1 судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 17500 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, приведеними нормами процесуального закону врегульовано питання щодо розподілу та стягнення судових витрат за результати вирішення заявленого спору по суті, що виник між сторонами у справі, в порядку позовного провадження.

Оскільки колегія суддів не розглядала спір по суті, відсутні підстави для стягнення заявлених ОСОБА_2 витрат з ОСОБА_1 за результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали районного суду про відмову в забезпеченні позову до його подання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба