Провадження №2-п/756/92/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І., представника відповідачів - адвоката Небилиці А.В., представника позивача - адвоката Волкова С.А, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

04.06.2024 відповідачами, від імені та в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій відповідачі просили скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що вказане заочне рішення відповідач ОСОБА_2 отримала лише 12.05.2024 у застосунку «Дія», у зв`язку з чим під час розгляду вказаної цивільної справи відповідачі були позбавлені права подати відзив на позовну заяву, докази в обгрунтування свої заперечень проти позову, скористатись послугами правничої допомоги, тощо. Повідломлення про вручення судових повісток про виклики відповідачів у судові засідання у матеріалах справи відсутні. Відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2 , проте жодної судової повістки не отримували.

З урахуванням наведеного просить скасувати заочне рішення суду від 16.04.2024 та переглянути його.

Представник відповідачів у судовому засіданні підтримав заяву про перегляд заочного рішення, просив її задовольнити, з викладених у заяві підстав. Вказав, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, проте місце їх проживання позивачу відоме, але він не повідомив про це суд.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти скасування заочного рішення, зазначивши, що для скасування необхідно дві підстави, при цьому, у заяві про скасування заочного рішення відсутні аргументи щодо обставин справи, які б впливали на вирішення справи по суті.

Суд, вислухавши представників сторін, ознайомившись з заявою про перегляд заочного рішення, матеріалами цивільної справи №756/14826/23, приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що копія заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 по цивільній справі №756/14826/23 отримана представником відповідачів 17.05.2024, таким чином, відповідачами не було пропущено строк для звернення з заявою про перегляд заочного рішення.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою їх реєстрації. Крім того, усі процесуальні документи відповідно до вимог чинного законодавства були відправлені відповідачам за вказаною адресою.

Так, копія ухвали про відкриття провадження, копія позову з додатками та судова повістка на судове засідання, призначене на 26.01.2024 були направлені рекомендованими листами за адресою реєстрації відповідачів: АДРЕСА_2 (трекінг відправлення 404 та 838), які повернулись до Оболонського районного суду м. Києва з відміткою про те, що адресати відсутні за вказаною адресою. Крім того, на сайті судової влади були розміщенні оголошення про виклик відповідачів.

Про дату судового засідання, призначеного на 06.03.2024 відповідачі також були повідомленні шляхом направлення рекомендованих листів за їх адресою реєстрації. Вказані листи також повернулись відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», як і судові повістки про виклик до суду для участі у судовому засіданні, призначеному на 16.04.2024.

При цьому, суд враховує правові позиції, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, згідно з якими направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а отже, здійснення судом всіх можливих спроб для повідомлення позивача про наявність відповідного позову до нього.

Згідно зі ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції даної статті сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Таким чином, розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення суд виходить з того, що відповідно до ст. 288 ЦПК України відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачами та їх представником не додано.

Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України, судом встановлено не було, а представником відповідачів їх наявність не доведена.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З урахуванням того, що представником відповідачів не надано доказів поважності неприбуття в судові засідання відповідачів, а також доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

До заяви про перегляд заочного рішення не надано жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а отже висловлена у ній незгода з ухваленим судовим рішення є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 260, 261, 284-288 ЦПК України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Роз`яснити заявникам, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до суду апеляційної інстанції, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали - 01.07.2024.

Суддя О.О. Тиха