Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 2-о/711/274/24
УХВАЛА

Іменем України

про передачу справи за підсудністю

31 грудня 2024 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Петренко О.В., розглянувши матеріали спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку окремого провадження звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною заявою, в якій просять суд розірвати шлюб, укладений в Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, залишивши дружині прізвище « ОСОБА_3 ».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2024 року означеній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №711/10179/24 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Петренка О.В.

Суддя, вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у цивільній справі за вказаною заявою, дійшов такого висновку.

Частиною 9 ст.10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки розділом ІV «Окреме провадження» ЦПК України законодавцем не регламентовано для підтвердження реєстрації місця проживання заявника, з метою визначення територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду заяви, що подана в порядку окремого провадження, користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру, тому суддя, керуючись положеннями ч.9 ст.10 ЦПК України, вважає за доцільне застосувати положення ч.8 ст.187 ЦПК України, що регулюють подібні за змістом відносини.

Частиною 8 ст.187 ЦПК України встановлено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

30 грудня 2024 року Придніпровським районним судом м. Черкаси були зроблені запити до Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічно реєстру №1000830 від 30 грудня 2024 року, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 14.07.2015.

Водночас із відповіді з Єдиного державного демографічно реєстру №1000836 від 30 грудня 2024 року, заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 28.11.2024.

Отже, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено, що справа не може бути розглянута Придніпровським районним судом м. Черкаси з огляду на таке.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Окремо, питання підсудності заяви про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, не врегульовано нормами розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Водночас положеннями ч.3 ст.294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна юрисдикція (підсудність) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Частиною 1 ст.27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас у конкретній справі є лише два заявника, процесуальний статус яких, керуючись ч.9 ст.10 ЦПК України, максимально наближений до процесуального статусу позивача у позовному провадженні з огляду на зміст процесуальних прав та обов`язків. Проте заінтересованої особи, процесуальний статус якої максимально наближений до процесуального статусу відповідача у позовному провадженні, заявниками не зазначено.

У зв`язку із цим загальні правила підсудності, передбачені ч.1 ст.27 ЦПК України, застосовані до конкретних правовідносин застосовані бути не можуть, оскільки вони орієнтовані на зареєстроване місце проживання/перебування відповідача.

Проте ч.2 ст.28 ЦПК України, тобто процесуальною нормою, яка регламентує альтернативні правила підсудності, передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно пункту 1 договору між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні та утриманні, який укладений між заявниками у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і посвідчений 20 грудня 2024 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., як додатку до спільної заяви, визначено те, що Батьки досягли згоди і підписанням цього Договору засвідчують своє волевиявлення щодо проживання їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із Батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, у пункті 5 означеного вище договору, заявники як його сторони погодили те, що цим правочином встановлюється обов`язок батька самостійно утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки малолітня дитина заявників, згідно означеного вище правочину, за обопільною їх згодою лишилась проживати разом із батьком, тобто із ОСОБА_2 , у м. Пирятині Лубенського району Полтавської області та перебуває на його повному утриманні, тому, керуючись ч.2 ст.28 ЦПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.3 ст.294 ЦПК України, розгляд спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за правилами альтернативної підсудності підсудний саме Пирятинському районному суду Полтавської області.

У цьому контексті суддя звертає увагу учасників справи, що матеріали заяви не містять доказів тому, що заявники як подружжя досягли домовленості, що справа про розірвання між ним шлюбу може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Твердження заявників, що викладене у спільній заяві від 27.12.2024, про те, що фактично вони разом із малолітньою дитиною проживають у квартирі АДРЕСА_3 і підтверджується договором оренди житла від 13 жовтня 2022 року як підстава для звернення із означеною заявою до Придніпровського районного суду м. Черкаси суддею відхиляється з огляду на таке.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.06.2024 у справі №554/7669/21, розглядаючи подібні правовідносини, зазначив, що положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Крім того і ч.2 ст.28 ЦПК України, у цілях визначення альтернативної підсудності щодо розгляду позову про розірвання шлюбу, також передбачає використання лише зареєстрованого місця проживання позивача (заявника), фактичне місце проживання такої особи не має правового значення.

Отже, за альтернативними правилами підсудності, в контексті розгляду цивільних справ за позовами про розірвання шлюбу, в тому числі і за спільною заявою подружжя, яке має дітей, що подана у порядку окремого провадження, керуючись ч.2 ст.28 ЦПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.3 ст.294 ЦПК України, цей спір підсудний не Придніпровському районному суду м. Черкаси, а Пирятинському районному суду Полтавської області.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 п.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст.31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявника ОСОБА_2 , на утриманні якого перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Пирятинського районного суду Полтавської області, тому цивільну справу належить передати саме до Пирятинського районного суду Полтавської області.

Керуючись ч.9 ст.10, ст.27, ч.2 ст.28, ст. 31, 32, 187, 258-261, 293-294, 353-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

цивільну справу №711/10179/24 (провадження №2-о/711/274/24) за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Пирятинського районного суду Полтавської області (37000, Полтавська область, Лубенський район, м. Пирятин, вул. Ярмаркова, 17).

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Копію ухвали направити заявникам.

Суддя: О. В. Петренко