Справа № 301/1652/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.

за участі секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Микита Марія Федорівна , на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2023 року у складі судді Бобик О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності органів досудового слідства та стягнення заподіяних матеріальних збитків,-

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області) про визнання протиправною бездіяльності органів досудового слідства та стягнення заподіяних матеріальних збитків.

Позов мотивовано тим, що 17 жовтня 2014 року невстановлені особи, умисно, за попередньою змовою між собою, використовуючи ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом шахрайства, без його відома та згоди перерахували з його особистого рахунку на інший рахунок належні йому грошові кошти на загальну суму 253 000,00 грн, тобто заволоділи його грошима, однак встигли зняти через банкомати тільки 177 761,00 грн.

20.10.2014 він звернувся до Іршавського РВ УМВС України із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 21.10.2014 року по даному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001023 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. За час знаходження даного кримінального провадження на досудовому слідстві, він особисто та в його інтересах адвокат неодноразово звертались до слідчого з усними та письмовими клопотаннями, в яких вказували, які слідчі дії необхідно провести. По клопотанням, які не були розглянуті слідчими, він оскаржував їх бездіяльність (або відмову) до слідчих суддів, які задовольнили всі його скарги та клопотання.

У подальшому було змінено підслідність даного кримінального провадження Оболонському УП ГУНП у м. Києві. Дізнавшись від слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві про те, що слідчими Бабинець І.І. та Матіко Я.В. не було призначено проведення судової експертизи комп`ютера, він особисто замовив таку. Отримавши висновок судового експерта про неможливість проведення дослідження з комп`ютером (системним блоком), через тривале користування таким, внаслідок чого не збереглася інформація про подію, яка мала місце 17.04.2014, він зрозумів, що даний злочин вже не буде розкрито і погодився на закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Позивач зазначає, що вказані дії свідчать про протиправну службову бездіяльність слідчих, внаслідок якої не було розкрито кримінальне правопорушення та якою йому заподіяно матеріальні збитки у розмірі 177 761,00 грн.

За наведених обставин, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області Бабинець Івана Івановича, слідчого СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Матіко Ярослава Васильовича та стягнути з ГУ НП в Закарпатській області заподіяні такою бездіяльністю матеріальні збитки у розмірі 177 761,00 грн.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2023 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микита М.Ф., просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління національної поліції в Закарпатській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта Микита М.Ф. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача Олексій В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи установлено, що 20.10.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до Іршавського РВ УМВС України із заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 7-8).

21.10.2014 року по даному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001023 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с.10).

Із фабули вказаного Витягу вбачається, що 17 жовтня 2014 року невстановлені особи, умисно, за попередньою змовою між собою, використовуючи ПК «Приват24», шляхом шахрайства, перерахували з особистого рахунку ОСОБА_1 на інший рахунок належні останньому грошові кошти на загальну суму 253 000,00 грн.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 04.06.2019, в ході проведення досудового слідства не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати щодо обставин вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження № 0001023 закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки у даній справі немає підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Даними правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 920/715/17.

Предметом доказування у даній справі є протиправна бездіяльність посадових осіб відповідача при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001023, факт нанесення такою протиправною бездіяльністю матеріальної шкоди позивачу у розмірі 177 761,00 грн та наявність причинно - наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідача.

Статтею 10 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність з 07.11.2015) було визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» (набрав чинності з 05.07.2015) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію»).

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на те, що слідчі Іршавського РВ, маючи в розпорядженні системний блок комп`ютера, через який викрадено кошти з його банківського рахунку, та не призначивши і не провівши його судову експертизу, допустили протиправну бездіяльність, внаслідок якої не було розкрито кримінальне правопорушення:не встановлено осіб, які вчинили злочин та обставини вчинення злочину, а тому у поданому позові просив суд визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області Бабинець Івана Івановича, слідчого СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Матіко Ярослава Васильовича та стягнути з відповідача збитки - кошти у сумі 177 761 грн., які були викрадені з його банківського рахунку.

В підтвердження заявлених вимог позивач посилається на ухвали слідчих суддів Іршавського районного суду Закарпатської області, зокрема: по справі № 301/3124/14-к від 25.04.2016, якою зобов`язано слідчого Іршавського відділення поліції Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області Матіко Я.В. надати відповідь адвокату Микиті М.Ф. щодо розгляду поданого нею 01.04.2016 клопотання в інтересах потерпілого ОСОБА_1 ; по справі № 301/1656/16-к від 25.08.2016, якою визнано бездіяльність слідчого Матіко Я.В. по невиконанню ухвали слідчого судді Іршавського райсуду від 25.04.2016 про тимчасовий доступ в частині отримання доступу до матеріалів службової перевірки по факту крадіжки коштів, що перебувають у володінні ПАТ КБ «ПриватБанк» та зобов`язано слідчого розглянути клопотання представника Микити М.Ф. від 09 серпня 2016 (про витребування документів від ПАТ «КБ «ПриватБанк») та повідомити заявника про результати розгляду такого (а.с.18, 19-20).

Суд першої інстанції правильно встановив, що дані ухвали не є безумовним доказом незаконності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого у розумінні статтей 1174, 1176ЦК України, а фактично є реалізацією позивачем, як потерпілим у кримінальному провадженні №0001023 процесуальних прав в порядку статей 303-308 КПК України у даному кримінальному провадженні.

Порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 КПК України.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено ч. 1 ст. 304 КПК України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами ст. 307 КПК України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення (відшкодування) моральної або матеріальної шкоди.

Щодо доводів позивача про протиправну бездіяльність слідчих Бабинець І.І. та Матіко Я.В. по не призначенню судової експертизи його системного блоку комп`ютера, з якого проводились всі бухгалтерські операції, внаслідок чого не було розкрито кримінальне правопорушення, то із дослідженних ухвал слідчих суддів постановлених за результатами розгляду скарг Микити М.Ф. в інтересах ОСОБА_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0001023 від 21.10.2014 вбачається, що жодною із них не було визнано протиправність дій та бездіяльності уповноважених осіб щодо не призначення судової експертизи, тобто ці дії або бездіяльність не були оскаржені позивачем у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Встановлення правомірності та/або неправомірності дій та/або бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальному провадженні до компетенції цивільних судів України не відноситься.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано суду доказів заподіяння йому саме посадовими особами відповідача матеріальної шкоди, яка б полягала у понесенні ним витрат, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права та причинно - наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та такою шкодою. Позивач просить суд фактично відшкодувати йому за рахунок відповідача (ГУ НП в Закарпатській області) суму викрадених у нього коштів - шкоду нанесену йому викрадачами (шахраями). Така шкода, за приписами ст. 1166 ЦК Укрвїни відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачем, що узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18).

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микита Марія Федорівна, залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2024 року .

Головуючий:

Судді: