Справа № 369/4595/24
Провадження № 2/369/4695/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Кубарській Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗХІМСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОЗХІМСЕРВІС" звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми основного боргу за позикою в сумі 145 800,00 грн. та штрафних санкцій (неустойки) у розмірі 1394,10 грн. за укладеним договором позики № 11/10-23 від 11 жовтня 2023 року, на підставі ст. 625, ст. 1046-1050 Цивільного кодексу України стосовно зобов`язання позичальника повернути позику.

Так, 11 жовтня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено Договір надання безпроцентної позики № 11/10-23 на суму позики 200 000,00 грн. з поверненням протягом 6-ти місяців, починаючи з жовтня 2023 року.

Пунктом 3 Договору позики передбачено видачу готівкових коштів позичальнику через касу кредитора. Факт отримання предмету позики підтверджується Видатковим касовим ордером від 11.10.2023 року.

Згідно умов п. 5.1. договору позики позичальник зобов`язаний щомісячно протягом терміну повернення позики вносити до каси Товариства рівними частинами грошові кошти у розмірі 33 333,00 грн.

Однак свої зобов`язання позичальник не виконав належними чином і вносив до каси Товариства значно меншу ніж щомісячно визначену договором суму.

Так, за жовтень 2023 року позичальником було внесено суму лише у розмірі 16 235,00 грн; за листопад 2023 року було внесено 12 000,00 грн.; за грудень 2023 року 16 765,00 грн.; за січень 2024 року 9 200,00 грн.

Позивач відзначає, що зазначені обставини підтверджуються прибутковими касовими ордерами, що додаються до матеріалів позову.

Таким чином, на переконання позивача, позичальник з самого початку виконання зобов`язань по поверненню суми позики, порушив умови Договору позики.

На даний час за відповідачем рахується заборгованість з виплати періодичних платежів за укладеним договором, а також відсутність чергового платежу за лютий 2024 року. Загальна сума залишку позики (боргу) станом на дату подачі позову становить 145 800,00 грн.

Реалізовуючи своє право щодо стягнення неустойки, позивач нарахував грошову суму такої неустойки відповідно до статті 625 ЦКУ від суми прострочки оплати за кожним неналежно виконаним Відповідачем зобов`язанням по внесенню щомісячних платежів у розмірі відповідно до договору позики.

Загальна сума інфляційних нарахувань відповідно до ст.625 ЦКУ становить 815,59 грн.

Загальна сума нарахувань трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦКУ становить 578,51 грн.

З урахуванням вище викладеного, сума боргу Відповідача з дострокового повернення частини позики за договором складає 145 800,00 грн., а також нарахована неустойка (3% річних та встановлений індекс інфляції) складає 1394,10 грн.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗХІМСЕРВІС» () суму боргу за договором позики № 11/10-23 від 11.10.23 року у розмірі 145 800,00 грн., а також суму неустойки: 3% річних у розмірі 578,51 грн. та встановленого індексу інфляції у розмірі 815,59 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.03.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання в якому просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначеному чинним законодавством порядку. Відзив на позовну заяву не подав.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено Договір надання безпроцентної позики № 11/10-23 на суму позики 200 000,00 грн. з поверненням протягом шести місяців, починаючи з жовтня 2023 року.

Пунктом 3 Договору позики передбачено видачу готівкових коштів позичальнику через касу кредитора. Факт отримання предмету позики підтверджується Видатковим касовим ордером від 11.10.2023 року.

Згідно умов п. 5.1. договору позики позичальник зобов`язаний щомісячно протягом терміну повернення позики вносити до каси Товариства рівними частинами грошові кошти у розмірі 33 333,00 грн.

Однак свої зобов`язання позичальник не виконав належними чином і вносив до каси Товариства значно меншу ніж щомісячно визначену договором суму.

Так, за жовтень 2023 року позичальником було внесено суму лише у розмірі 16 235,00 грн; за листопад 2023 року було внесено 12 000,00 грн.; за грудень 2023 року 16 765,00 грн.; за січень 2024 року 9 200,00 грн.

На даний час за відповідачем рахується заборгованість з виплати періодичних платежів за укладеним договором, а також відсутність чергового платежу за лютий 2024 року. Загальна сума залишку позики (боргу) станом на дату подачі позову становить 145 800,00 грн.

Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідачем на спростування проведеного позивачами розрахунку щодо розміру 3 % річних, не долучено будь-яких доказів, а також не подано інший контрозрахунок, зважаючи на погоджений строк сплати грошових коштів між сторонами.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 509, 525, 526, 530, 536, 625, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗХІМСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗХІМСЕРВІС» (, 08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 26, оф. 5/1) суму боргу за договором позики № 11/10-23 від 11.10.23 року у розмірі 145 800 (сто сорок п`ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп., а також суму неустойки 3% річних у розмірі 578 (п`ятсот сімдесят вісім) грн. 51 коп. та встановленого індексу інфляції у розмірі 815 (вісімсот п`ятнадцять) грн. 59 коп. та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст судового рішення складено 03.07.2024 року.

Суддя А.В. Янченко