ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5845/24 Справа № 933/857/23 Суддя у 1-й інстанції - Попович І. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 933/857/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Остапенко В.О., Тимченко О.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС Факторинг»

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Факторинг» на додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 березня 2024 року, яке ухвалено суддею Попович І.А. та повне судове рішення складено 21 березня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 01 березня 2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 8794431 від 19.02.2021 в розмірі 2516,00 грн., інфляційні втрати у сумі 254,51 грн., три відсотки річних у сумі 70,10 грн., а разом - 2840,61 грн., а також судовий збір в сумі 2147,20 грн.

12.03.2024 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4900,00 грн.

Відповідачкою ОСОБА_1 заявлено про необгрунтованість розміру судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 21 березня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення про стягнення суми понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень 00 коп.

В апеляційній скарзі позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг», посилаючись на незаконність додаткового рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було надано належні та допустимі докази надання йому юридичних послуг та докази понесення витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачкою ОСОБА_1 , не було заявлено відповідне клопотання та в діях позивача не було встановлено факту зловживання процесуальними правами.

Крім того, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмір 5 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2024 року Олександрівським районним судом Донецької області розглянуто цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено повністю.

Професійну правничу допомогу позивачеві надано Адвокатським бюро " Тараса Онищенка", що підтверджується копією Договору про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18.09.2023 року; протоколом погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 21.11.2023 року; актом прийому-передачі наданих послуг від 21.11.2023 року; рахунком від 21.11.2023; платіжною інструкцією № 2171 від 22.11.2023 року (а.с.40-42,47-52 основної справи).

За розрахунком суми судових витрат (акт прийому-передачі) наданих послуг від 21.11.2023 року, витрати на професійну правничу допомогу становлять: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, узгодження правової позиції (1 год.) - 900грн.; складання позовної заяви про стягнення заборгованості ( 2 год.) 4000 грн. (а.с.51 основної справи).

За квитанцію до прибуткового касового ордеру від 22.11.2023 року, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» перерахувало Адвокатському бюро "Тараса Онищенка" 4900,00 грн. (а.с.52 основної справи).

Керуючись нормами статей 133, 137 ЦПК України та враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про покладення на відповідачку ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування позивачеві ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» судових витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, у розмірі 1 000,00 грн., у зв`язку з чим частково задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу позивачеві надано Адвокатським бюро " Тараса Онищенка", що підтверджується копією Договору про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18.09.2023 року; протоколом погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 21.11.2023 року; актом прийому-передачі наданих послуг від 21.11.2023 року; рахунком від 21.11.2023; платіжною інструкцією № 2171 від 22.11.2023 року (а.с.40-42,47-52 основної справи).

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 21.11.2023 року, витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, узгодження правової позиції (1 год.) - 900грн.; складання позовної заяви про стягнення заборгованості ( 2 год.) 4000 грн., які сплачено у повному обсязі, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.11.2023 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 49 000,00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому наявні підстави для зменшення цього розміру.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та на цьому наполягала відповідачка ОСОБА_1 , справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, не є складною чи нетиповою, при цьому жодна зі сторін у судові засідання не з`являлися, підготовка клопотань не потребувала від кваліфікованого адвоката значного часу та аналізу.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу й на те, що представником позивача було допущено помилки у розрахунку заборгованості, яка майже у 8 разів (21743,83 / 2840,61 = 7,65) виявилася меншою, ніж було пред`явлено до стягнення від самого початку. Пред`явлення вимоги позивачем до відповідачки ОСОБА_1 про повернення боргу у значно більшому розмірі ще на стадії пропозиції вирішення спору у позасудовому порядку, викликало у відповідачки незгоду з заявленими вимогами, що і призвело до пред`явлення позову до суду та позбавило можливості відповідачку добровільно повернути борг, адже, як вбачається з наданої копії квитанції, ОСОБА_1 сплатила борг після ухвалення рішення в повному обсязі.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду щодо можливості зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у зв`язку з їх неспівмірністю.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

При цьому, клопотання позивача ТОВ «ВВС-Факторинг» про стягнення з відповідачки судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмір 5 000,00 грн., задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат виключно у випадку зміни рішення або ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Факторинг» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: