Справа № 708/383/24
Номер провадження № 2/708/161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Акулова Є.М.,

секретаря с/з Омельченко Ю.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,та її представника, - адвоката Поліщук А.Ю;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чигирин Черкаської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника, звернувся із позовом про припинення стягнення аліментів, який мотивує тим, що з 2012 року перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано за судовим рішенням від 25.07.2018 року. У шлюбі народилася донька, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 листопада 2020 року за судовим наказом з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання їх дитини,- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Виконавцем відкрито виконавче провадження.

Вважає, що оскільки неповнолітня донька з 19.11.2023 року мешкає із ним за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить Акт обстеження умов проживання і Висновок Служби у справах дітей та перебуває на його утриманні, він не повинен сплачувати аліменти, позаяк в силу приписів ч 3 ст 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тому просить про припинення стягнення з нього аліментів саме з 19 листопада 2023 року.

Позивач та його представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги.

У відповіді на відзив вважали подані ними докази належними та допустимими та такими, що заслуговують на увагу, в подальшому надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову. Визнали, що дитина деякий час, в кінці 2023 року, дійсно проживала із батьком, який є військовослужбовцем і приїздив у цей час у відпустку, проте натепер дитина мешкає із матір"ю і не хоче проживати із бабою, позаяк батька весь час немає вдома. Натепер матір"ю створені належні умови задля розвитку дитини, аліменти витрачаються за призначенням. Актом обстеження зафіксовано належні умови для життя та розвитку неповнолітньої. Місце проживання дитини в судовому порядку не визначалося.

Суд, вислухавши сторону відповідача, дослідивши надані сторонами докази, дійшов наступних висновків.

При розгляді цієї справи перед судом постало питання, чи можна припинити стягнення аліментів із батька дитини, за його позовом, на підставі лише того, що дитина деякий час мешкала із ним?

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до приписів ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

СК України не містить норми про те, коли саме припиняється стягнення аліментів на дитину. Тож здебільшого суди в таких випадках послуговуються ч. 4 ст. 273 ЦПК України. У цьому положенні закріплено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.

Позивачем визнано, що місце проживання дитини в судовому порядку не вирішувалося.

Не оспорюється сторонами, що позивач з 2012 року перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано за судовим рішенням від 25.07.2018 року. У шлюбі народилася донька, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 листопада 2020 року за судовим наказом з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання їх дитини,- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Виконавцем відкрито виконавче провадження. (ас8-15).

Позивач згідно Витягу реєстру територіальної громади ( ас9) зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , натепер є військовослужбовцем Департаменту поліції особливого призначення об"єднана штурмова бригада "Лють", несе службу у Житомирській області (ас77).

Неповнолітня донька, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає разом із матір"ю за адресою

АДРЕСА_2 . Матір"ю створені належні умови для проживання ( ас43-50). На момент звернення до суду із позовом неповнолітня не досягла віку, з якого має право вибирати з ким з батьків вона вважає доцільним проживати.

Судом встановлено і не оспорюється відповідачкою, що дитина деякий час, в кінці 2023 року, дійсно проживала із батьком, який є військовослужбовцем і приїздив у цей час у відпустку.

Акт проживання неповнолітньої з батьком та Висновок Служби у справах дітей підтверджено цей факт ( ас 16-18). Проте, суд не може взяти до уваги, як підставу для припинення стягнення аліментів зазначені документи, оскільки на час їх складання дитина дійсно тимчасово перебувала у батька. Натепер мешкає із матір"ю і даний факт не спростований позивачем.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз наведених норм а також встановлених судом обставин справи однозначно свідчить, що підстав для припинення аліментів позивачем не наведено, а судом не встановлено, доказів суттєвих зміни матеріального стану платника аліментів не надано.

На переконання суду, тимчасове проживання дитини «під одним дахом» із батьком, який, як військовий, проходить службу в іншій області України, не дає суду беззаперечних підстав для висновку, що дитина проживає саме із батьком.

Вирішуючи справу по суті, виходячи із встановлених судом обставин, суд зважає на позицію Верховного Суду, що створення штучних правовідносин та намагання позивачів у таких справах застосувати способи захисту сімейних прав та інтересів дитини з метою звільнення з військової служби, а також уникнення від призову на військову службу під час мобілізації є неприпустимими.

Підсумовуючи, припинення стягнення з позивачааліментів на підставі приписів абз. 1 ч3 ст. 181 СК України, а саме про присудження аліментів за вибором того з батьків, з ким проживає дитина, буде протирічити насамперед інтересам дитини.А тому, слід відмовити в задоволенні позову через недоведеність. Понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.7,181-184,192 СК України, ст. 18,27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 8,11-12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 76-80,89, 259 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити через недоведеність в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів, до 05.07.2024р.включно.

Суддя Євген Акулов