Провадження №: 2/336/1420/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2024р. представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломоєць І.В. звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом, сформованим в системі «Електронний суд», в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 12.06.2021 року № 73270 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» грошових коштів в розмірі 19920,64 гривень, таким що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтований тим, що 30.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим Олександром Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 66330538 на підставі виконавчого напису № 73270, виданого 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 19220,64 грн.

Станом на 05.02.2024 виконавче провадження перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича.

Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з численним порушенням законодавства та є таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

Так, нотаріус не маючи підтвердження безспірності стягнення заборгованості, та керуючись визнаним в судовому порядку незаконним на момент видання виконавчого напису законодавством (пункт 2 Переліку, який був винесений як зміни до Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 на підставі Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, визнано незаконним та не чинним на підставі Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14) видав виконавчий напис незаконно та безпідставно.

Виконавчий напис, який оскаржується, було вчинено на підставі договору, котрий нотаріально не посвідчувався, позивач не отримував від відповідача повідомлення про наявність в нього заборгованості, в момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не було з`ясовано про наявність спору стосовно розміру заборгованості за кредитним договором, надані нотаріусу документи не свідчать про безспірність заборгованості.

Позивач зазначає, що не має цивільно-правових відносин з ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості перед цією чи іншими особами немає. Обставини, які б свідчили про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем та наявність у нього права вимоги, також немає.

Ухвалою судді від 08.02.2024 заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № 73270 від 12.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною на користь стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 19220,64 грн., до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.03.2024 на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Вердикт Капітал» на позовну заяву, у якому генеральний директор ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, відповідачем надано приватному нотаріусу документи, які свідчать про безспірність заборгованості, а позивачем вказані обставини не спростовані.

Разом із відзивом, ТОВ «Вердикт Капітал», в особі генерального директора Іжаковського О.В., направив до суду клопотання, у якому просив зменшити судові витрати та витрати на правову допомогу, оскільки до позовної заяви не долучено доказів, які б підтверджували оплату витрат на правничу допомогу адвокату.

Також, ТОВ «Вердикт Капітал», в особі генерального директора Іжаковського О.В., направив до суду клопотання, у якому просив поновити строк на подання відзиву на позовну заяву, посилаючись на введений в країні воєнний стан.

Треті особи по справі пояснень по суті позову не подавали.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 18 липня 2016 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», умови кредитування продукту «Реструктуризація»: сума кредиту мінімальна: 2000 грн., сума кредиту максимальна: 200 000,00 грн., строк кредитування (мін) 12 міс., строк кредитування (макс.) 84 міс., процентна ставка (річна) 43,00 %.

12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис за реєстровим № 73270 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500993724 від 18.07.2016, який укладено між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_4 .

Вказаним виконавчим написом задоволено вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», та звернуто стягнення з ОСОБА_4 за період з 21.12.2020 по 25.05.2021 року. Сума заборгованості складає 18 570,64 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 9883,40 грн., прострочена заборгованість за комісією 0,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1523,67 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією 1563,57 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 5600,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 19 220,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. від 30.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66330538 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 73270 від 12.06.2021, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 19 220,64 грн.

В позовній заяві представник позивача просить визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що нотаріусом не встановлено безспірності суми заборгованості позивача перед відповідачем, виконавчий напис вчинено за відсутності належних та допустимих доказів наявності заборгованості, оскільки позивач не укладла з відповідачем кредитних договорів, виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не посвідчено нотаріально.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 6 березня та 4 квітня 2017 р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017, з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 12.06.2021.

Вказані обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Тобто, станом на 12.06.2021 (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до інших договорів, які не були посвідчені у нотаріальному порядку.

Відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» не надано суду доказів того, що ними для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавався кредитний договір, укладений із позивачем, який би був посвідчений нотаріально, а відтак не доведено, що на підставі вказаного кредитного договору міг бути вчинений виконавчий напис.

Доказів того, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис був посвідчений нотаріально, ні приватним нотаріусом, ні відповідачем, суду не надано.

Також, у позові зазначено, що нотаріусом не було перевірено належним чином безспірність вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення якої було заявлено, а тому підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» у своєму відзиві доводів позивача належними та допустимими доказами не спростувало, а лише посилалось на норми законодавства.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ним не було перевірено чи мав боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, чи існувала така заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не сплив строк вимоги за кредитним договором, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на викладені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому позов про визнання виконавчого напису № 73270 від 12.06.2021, який вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 19 920,64 грн., таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання стягнення та розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання позовної заяви через систему «Електронний суд» у розмірі 968,96 грн. за подання позовної заяви та 726,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

14.03.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у якому останній зазначає, що заявлена сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Представник відповідача вважає, що вартість послуг у розмірі 4000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи, обсягом робіт та послуг, наданих адвокатом, оскільки зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось тривалий час. Крім того, на думку представника відповідача, до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 4000 грн. На цій підставі представник відповідача просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Судом встановлено, що 02.02.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Коломоєць І.В., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001085, виданого 28.08.2015 Головою Ради адвокатів Запорізької області, укладено договір про надання правової допомоги № 0202/2024.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором у справі про скасування виконавчого напису.

Як вбачається з Акту прийому передачі виконаних робіт (надання послуг) до договору № 0202/2024 від 02.02.2024 про надання правничої допомоги від 02.06.2023, адвокат надав правничі послуги в вигляді: усної консультації з питань скасування виконавчих написів нотаріусів (кількість витраченого часу 1 година, вартість 1000 грн.), підготовки та подання позову до суду (кількість витраченого часу 2 години, вартість 2000 грн.), підготовка двох адвокатських запитів до приватного нотаріуса та приватного виконавця (кількість витраченого часу 1 година, вартість 1000 грн.), всього витрати згідно Договору № 0202/2024 від 02.02.2024 про надання правничої допомоги складають 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

За приписами п. 4 ст. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також за ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (п. 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 також зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (п. 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1-3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.

Враховуючи викладене, матеріалами справи доведено, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 4000,00 грн.

Стосовно наведених у запереченні представника відповідача доводів щодо зменшення витрат, суд вважає, їх безпідставними, оскільки надані представником позивача документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведені понесені ним витрати на правничу допомогу, а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача, відтак позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. за подання позовної заяви та 726,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.9,10,12,18,76-81,247,263-265,272,353,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 73270, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 500993725 від 18.07.2016 в розмірі 19 220 грн. 64 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1695,76 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн..

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України,зазначаються наступні відомості:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вердикт Капітал» адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Ю.А. Галущенко