Справа № 682/3215/24
Провадження № 6/682/48/2024
У Х В А Л А

26 грудня 2024 року м.Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :

головуючої судді Матвєєвої Н.В.

з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута подання Головного державного виконавця Славутського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області про визначення частки майна боржника, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

16.12.2024 року до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області надійшло подання Головного державного виконавця Славутського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області про визначення частки майна боржника в спільній сумісній власності. В поданні просили суд визначити частку боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду, про що винесено відповідну ухвалу.

В судове засідання головний державний виконавець Славутського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін і заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що подання підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 16.10.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №63318252 щодо примусового виконання виконавчого листа №274/192/20 від 24.09.2020 року, виданого Бердичівським міськрайоним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 . 16.10.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №63318166 щодо виконання виконавчого листа №274/192/20 від 24.09.2020 року, виданого Бердичівським міськрайоним про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 10.01.2020 року та досягнення сином - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох річного віку.

Станом на 01.12.2024 року заборгованість по сплаті аліментів становить 104 961 грн. Загальна суму боргу за всіма виконавчими документами становить 131 308 грн. 77 коп. Виконавчі документи об`єднані у зведене виконавче провадження №64463121 від 10.02.2021 року.

30.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73963002 щодо виконання виконавчого листа №274/192/20 від 07.08.2020, виданого Бердичівським міськрайоним про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 840,80 грн.

17.04.2024 року відкрито виконавче провадження №74766804 щодо виконання виконавчого листа №682/262/20 від 13.02.2020, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 628,04 грн. процесуальних витрат.

17.04.2024 року відкрито виконавче провадження №74766680 щодо виконання постанови №682/1997/21 від 29.09.2021, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 454 грн.

10.05.2024 відкрито виконавче провадження №74968117 щодо виконання виконавчого листа № 682/24/24 від 07.05.2024, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП "Славутське ЖКО" заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 11510,09 грн, за послуги з управління багатоквартирним будинком. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП "Славутське ЖКО" 1559 грн витрат зі сплати судового збору.

19.07.2024 відкрито виконавче провадження №75555706 щодо виконання виконавчого листа №682/217/19 від 06.03.2019, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором купівлі-продажу товарів в кредит від 21 липня 2015 року, що утворилася станом на 19.01.2019 р., в сумі 10 406 грн. та 344 грн,24 коп. судових витрат. 21.11.2024 року відкрито виконавче провадження №76611801 щодо виконання постанови №682/2578/24 виданої 29.10.2024 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення судового збору в сумі 605,60 грн. з ОСОБА_1 в користь держави.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.12.2024 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_3 від 30.11.2006 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписам ст. 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилом ч 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу.

Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі майна на реалізацію, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, що є адекватним ступенем втручання до його права та права інших осіб, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення. Разом з тим державний виконавець у поданні просить визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири, що не є тотожним визначенню частки у майні боржника, вказана вимога є позовною вимогою і не може бути вирішена в порядку ст. 443 ЦПК України.

З цих підстав подання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 4, 13, 15, 23, 81, 247, 258, 259-261, 354, 443 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Подання задовольнити частково.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , яка становить 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя: Н.В.Матвєєва