Справа № 161/956/21 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/387/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 08 лютого 2005 року між банком та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір № SAMDN5396, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.02.2007.

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 23 листопада 2020 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 433,16 грн, з яких: 3 519,72 грн заборгованість за тілом кредиту, 28 913,44 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість на підставі кредитного договору б/н від 08.02.2005 у розмірі 4 862,92 грн, з яких: 2 887,47 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 975,45 грн заборгованість за процентами, а також 315,17 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Роз`яснено заявнику про можливість оскарження заочного рішення у загальному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення про закриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі свого представника ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а заочне рішення суду в оскаржуваній частині скасувати з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 08 лютого 2005 року між банком та відповідачем було укладено договір про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної карти № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4 000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.02.2007 (а.с.12).

За цим договором відповідачу видано 08.02.2005 кредитну картку з терміном дії до 01/07 (а.с.11).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.11.2020 заборгованість за тілом кредиту становила 3 519,72 грн, заборгованість по сплаті процентів 28 913,44 грн, а всього 32 433,16 грн (а.с.5-6).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував узяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає до стягнення лише у розмірах: 2 889,47 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 975,45 грн заборгованість за процентами, які існували станом на 08 лютого 2007 року, тобто в межах строку дії договору.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Усупереч зазначеній процесуальній нормі банк у позові не зазначив про те, що на день звернення до суду з цим позовом він уже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, який було задоволено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2007 року, яке набрало законної сили, у справі № 2-1085/2007 із відповідача на користь позивача за цим же кредитним договором від 08 лютого 2005 року уже було стягнуто судом заборгованість, нараховану банком станом на 10.11.2006 у розмірі 4 071,68 грн, з яких 3 503,59 грн заборгованість за тілом кредиту і 568,09 грн заборгованість по процентах за користування кредитом (а.с.66).

Таким чином, банк скористався своїм правом дострокового повернення усієї позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведені обставини, судом першої інстанції безпідставно було задоволено позов та стягнуто заборгованість за увесь період дії кредитного договору, тобто за період з 08.02.2005 по 08.02.2007, у зв`язку із чим у позові у цій частині необхідно відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Посилання відповідача на необхідність закриття провадження в оскаржуваній частині заочного рішення відхиляються апеляційним судом, оскільки у цій частині суд розглядав спір за інший період, ніж у справі № 2-1085/2007, тобто інший предмет позову.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Заочне рішення суду в частині відмови у позові сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за її подання необхідно стягнути із позивача на користь відповідача у розмірі 805,20 грн.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року в оскаржуваній частині щодо часткового задоволення позову скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN5396 від 08.02.2005 за період з 08.02.2005 по 08.02.2007 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 805 (вісімсот п`ять) грн 20 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді