Дата документу 02.07.2024
Справа № 334/1123/24
Провадження № 2-і/334/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2024 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Прядко Д.В. з заявою про стягнення витрат на правову допомогу.

В заяві посилалися на те, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації.

20.06.2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без розгляду.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 не переслідувала мету судового розгляду - вирішення спору, а створила ОСОБА_1 умови, які призвели до укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, пояснень, заперечень, чим вийшла за межі дійсного змісту свого права та вчинила необґрунтовані дії і порушила охоронюваний законом баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків.

ОСОБА_1 вимушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката, внаслідок чого має зобов`язання щодо оплати послуг адвоката у розмірі 10500 грн. за надану правову допомогу згідно договору, тому звертаються з заявою про стягнення витрат на правову допомогу.

Послуги адвоката складаються з наступного: усна консультація, складання та подача відзиву на позовну заяву, представництво в суді, загальна вартість робіт складає 10500 грн., розрахунок витрат на правову допомогу було надано разом з відзивом. Також вартість правової допомоги підтверджується: актом виконаних робіт, договором, та актом приймання-передачі наданих послуг та розрахунком.

Відповідно правової позиції Об`єднаної палати ВС у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Прохали стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10500 грн.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява відповідача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.5,6 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм процесуального права дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони. Тобто, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Одночасно суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.55, ст.124 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим відповідно положень ч.1 ст.44 ЦПК України суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат, оскільки згідно п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічний висновок міститься у Постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №148/312/16-ц, від 28.01.2019 року у справі №619/1146/17-ц, від 02.12.2020 року у справі №202/2600/15-ц, від 17.12.2020 року у справі №758/12381/18-ц, від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Серед іншого слід зауважити, що у цій справі суд не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача, не застосовував до нього будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача, а не через зловживання ним процесуальними правами.

Отже, підстав для констатування факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду з позовом та з заявою про залишення позову без розгляду не встановлено, а відповідачем зворотного не доведено, жодних доказів, які вказували б на необґрунтованість дій позивача відповідачем не надано.

У заяві про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10500 грн. заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду, лише вказано, що поданням позову ОСОБА_2 створила ОСОБА_1 умови, які призвели до укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, пояснень, заперечень, а також долучено акт виконаних робіт, договір, та акт приймання-передачі наданих послуг.

Суд зазначає, що наявні у матеріалах справи заяви по суті справи відповідача не є тими належними та достатніми доказами, які підтверджують необґрунтовані дії позивача при звернені до суду з позовом, оскільки останні по своїй суті містять лише виклад заперечень проти позову.

З огляду на обставини справи, доводи заяви відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Відповідно ч.3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки остання не підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Керуючись ст.ст. 4, 44, 81, 141, 142, 247, 257 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: С.М.Телегуз