Справа № 740/896/24
Провадження № 2/740/585/24
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу нерухомості дійсною та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі через представника - адвоката Семенка В.І. звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати дійсною угоду (договір) купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_1 , укладену 21.07.1998 на товарній біржі «Українська» між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнати за ними право власності на вказану квартиру.

Позов аргументують тим, що 21.07.1998 на товарній біржі «Українська» між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавцями) з одного боку та позивачами (покупцями) з іншого боку була укладена угода купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,9 кв.м. та підсобних приміщень.

На підставі угоди квартира була зареєстрована за позивачами 30.07.1998 у Ніжинському МБТІ. Проте на даний час позивачі не можуть розпорядитись квартирою, оскільки нотаріус не приймає угоду про купівлю-продаж квартири, укладену на товарній біржі, як правовстановлюючий документ, посилаючись на те, що він нотаріально не посвідчений. Після продажу квартири відповідачі виїхали з м. Ніжина, їх місцеперебування невідоме і тому виправити ситуацію у позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса неможливо.

Позивачами квартира використовується протягом 25 років для постійного проживання, вони зареєстровані у ній, сплачують комунальні платежі та утримують квартиру в належному стані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальний і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

Ухвалою судді 21.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду 17.06.2024 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Представник позивачів - адвокат Семенок В.І. подав заяву про проведення судового засідання за відсутності його і позивачів, та про підтримання позовних вимог.

У зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, відповідачі про розгляд справи сповіщалися у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті судової влади України.

Враховуючи, що відповідачі, згідно із ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлені, відзив не подали, причини неявки в судове засідання не повідомили, суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

З копії угоди купівлі-продажу нерухомості від 21.07.1998 вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 , ОСОБА_1 придбали об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,9 кв.м. та підсобних приміщень. Згідно п. 2 угоди зазначений об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 08.07.1998, зареєстровано в реєстровій книзі за № 9025 від10.07.1998 за реєстровим № 1074 виданого Ніжинським міжміським бюро інвентаризації 14.07.1998. Угоду підписано сторонами та зареєстровано на Товарній Біржі «Українська» за реєстраційним номером 14515 від 21.07.1998 (а.с.9).

Відповідно до довідки про технічний стан нерухомого майна № 30 від 18.01.2024, виданої ФОП ОСОБА_7 , право власності на двокімнатну квартиру в АДРЕСА_2 , станом на 31.12.2012 було зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості від 21.07.1998 за № 14515, посвідченої керуючою справами ТБ «Українська» Рябчиковою М.П. (а.с.10).

З указаного вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу визнання права власності на нерухоме майно, які регулюються нормами ЦК України, ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Дрежавного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 №121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за №399/2839, яка була чинною на час укладання відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991 (в редакції чинній на час укладення договору купівлі продажу спірної квартири між сторонами) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

При укладанні договору купівлі-продажу від 21.07.1998 сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Але цей Закон вступив у протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року).

Як свідчать матеріали справи, спірна угода купівлі-продажу нерухомості була підписана сторонами правочину продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і зареєстрований на Українській універсальній біржі. Сторони угоди при її укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна ними виконані у повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеної угоди ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Таким чином, оскільки угода купівлі-продажу нерухомості укладена сторонами і посвідчена на Товарній біржі «Українська» реєстраційний № 14515 відповідала волі сторін, умови угоди ними виконані в повному обсязі, угода пройшла відповідну державну реєстрацію, суд вважає, що позивачі на законних підставах набули право власності на придбане майно.

Оскільки на даний час позивачі не мають можливості розпоряджатися своєю нерухомістю на власний розсуд з причин, що не залежать від них, суд дійшов висновку, що право власності позивача порушене і підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому позов про визнання дійсним укладеної угоди купівлі-продажу нерухомості та визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 15,16, 81, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу нерухомості дійсною та визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_1 , укладену 21 липня 1998 року на товарній біржі «Українська» між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з: житлової кімнати, площею 16,0 кв.м., житлової кімнати площею 15,4 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м, коридору площею 10,1 кв.м., ванної площею 2,6 кв.м., санвузлу площею 1,4 кв.м., балкону площею 2,8 кв.м.

Копію заочного рішення направити відповідачам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Карпусь