Провадження №2-др/504/13/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
09.05.2024с-ще Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря Завади Ю.А.,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить стягнути кошти у розмірі 188883,31 грн. та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 березня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено ряд договорів, зокрема: Договір № 17 відповідно до якого Відповідач зобов`язався закріпити (здійснити резервування) за Позивачем квартиру АДРЕСА_2 за умови сплати мною вартості вказаної квартири частинами, відповідно до встановленого графіку.
Загальна вартість квартири, що становить суму еквівалентну 23 900 (двадцять три тисячі дев`ятсот) доларів США, підлягає сплаті Відповідачу шляхом безготівкового перерахування на його поточний рахунок у строк до 30 березня 2022 року, що передбачено пунктами 1.3. та 1.4. Договору № 17; Договір № 17А відповідно до якого Відповідач зобов`язався закріпити (здійснити резервування) за Позивачем квартиру АДРЕСА_3 за умови сплати мною вартості вказаної квартири частинами, відповідно до встановленого графіку.
Загальна вартість квартири, що становить суму еквівалентну 34 300 (тридцять чотири тисячі триста) доларів США, підлягає сплаті Відповідачу шляхом безготівкового перерахування на його поточний рахунок у строк до 30 березня 2022 року, що передбачено пунктами 1.3. та 1.4. Договору № 17А; Договір № 5н/п відповідно до якого Відповідач зобов`язався закріпити (здійснити резервування) за Позивачем нежитлове приміщення АДРЕСА_4 за умови сплати мною вартості вказаної квартири частинами, відповідно до встановленого графіку. Загальна вартість квартири, що становить суму еквівалентну 19 670 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят) доларів США, підлягає сплаті Відповідачу шляхом безготівкового перерахування на його поточний рахунок у строк до 30 березня 2022 року, що передбачено пунктами 1.3. та 1.4. Договору № 5н/п.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2024 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ПУАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, б. 26 () про стягнення заборгованості, признання права власності та стягнення судових витрат, задоволено.

Стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД "ХАННЕР-СХІД", (адреса: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд.26) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) суму грошових коштів в розмірі 188 883,31 грн. (158036,00 грн. основна сума боргу, 5143,75 грн. 3 відсотки річних, 25703,56 грн. витрати від інфляції), а також 1 888,33 грн сплата судового збору за подання позовної заяви.

01.04.2024 року адвокат Бороган В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу.

Зокрема, просив суд стягнути з відповідач витрати на правничу допомогу в сумі 50000 гривень.

На доведення своїх вимог адвокат Бороган В.В. надав суду договір про надання правничої допомоги від 08.07.2023 року, акт приймання передачі виконаних робіт від 01.04.2024 року на суму 50000 грн., які складаються з усної консультації, вивчення документів, формування правової позиції, підготовку позовної заяви, участь у судових засіданнях.

Представник відповідача- адвокат Поправка Д.Ю. заперечував проти задоволення заяви адвоката Бороган В.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, вважав доводи заяви не обгрунтованими, вважав, що у позивачки не виникло обов`язку щодо сплати грошових коштів на користь адвоката, оскільки кошти фактично ще не були виплачені, а акт приймання передачі виконаних робіт не містить чіткого переліку цих самих робіт адвоката.

Крім того вважав, що заявлена сума до виплати не відповідає критерію розумності, і сума до виплати винагороди адвокату становить 26,47 % загальної суми до стягнення за позовними вимогами.

Крім того, адвокат Поправка Д.Ю. зазначає, що на час подання адвокатом Бороган В.В. заяви про ухвалення додаткового судового рішення його повноваження припинились відповідно до умов п.4 Договору про надання правничої допомоги.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.04.2024 року матеріали прийняті до свого провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.05.2024 року.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом на електроні адреси про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3,4 ст. 270 ЦПК України).

Отже перешкод для ухвалення додаткового рішення суд не встановив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових право відношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (ч.ч 1,2 ст. 58 ЦПК України).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

У справі № 757/33465/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ПУАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, б. 26 () про стягнення заборгованості, признання права власності та стягнення судових витрат, адвокат Бороган В.В. діяв на підставі ордеру серії ВН № 1269368, який виданий на підставі договору з ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 10.07.2023 року.

До заяви про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвокат Бороган В.В. подав договір про надання правової допомоги від 08.07.2023 року, який укладений між ним та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 (а за змістом самого договору він має бути пунктом 6) договору від 08.07.2023 року, сторони погодились, що договір діє до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області за результатами розгляду справи № 757/33465/23 ухвалено 25.03.2024 року.

01.04.2024 року адвокат Бороган В.В. та Гриденюк А.В. уклали акт приймання- передачі виконаної робот до Договору про надання правничої допомоги від 08.07.2023 року, за змістом якого клієнт прийняв роботу адвоката у даній справі, та зобов`язався протягом 30 календарних днів після розгляду справи судом виплатити адвокату винагороду в сумі 50000 грн.

01.04.2024 року адвокат Бороган В.В. в інтересах клієнтки ОСОБА_1 підписав і подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Відповідно до положення статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням.

Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.

При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Таким чином, суд не погоджується з доводами заперечень адвоката Поправка Д.Ю., що дія договору між адвокатом Бороган В.В. та ОСОБА_1 припинила свою дію з моменту ухвалення Комінтернівським районним судом Одеської області остаточного рішення, - 25.03.2024 року, оскільки спеціальним законом не надано повноважень адвокату та клієнту встановлювати строк дії договору про правничу допомогу.

Навпаки, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням.

Підписавши 01.04.2024 року акт приймання- передачі виконаної робот до Договору про надання правничої допомоги від 08.07.2023 року ОСОБА_1 не висловила зауважень щодо виконаної адвокатом Бороган В.В. роботи за договором, відтак погодилась із належним виконанням договору.

Отже, станом на 01.04.2024 року повноваження адвоката Бороган В.В. були чинними.

01.04.2024 року адвокат Бороган В.В. підписав і подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу (що підтверджується як датою складання самої заяви, так і датою поштового відправлення).

Таким чином, адвокат діяв у межах своїх повноважень, які надані йому законом та на підставі діючої угоди з клієнтом.

Тому доводи адвоката Поправка Д.Ю., на думку суду, є помилковими.

Правилом ч. 2ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Правилом частини 1статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 та ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, ч. 2ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин.

Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд не погоджується з доводами адвоката Поправка Д.Ю. про те, що у ОСОБА_1 не виникло обов`язку для виплати винагороди адвокату Бороган В.В., оскільки порядок його сплати чітко визначений умовами договору.

Більш того, законом гарантовано право адвоката на отримання встановленого сторонами договору гонорару, інакше трактування змісту положень профільного закону позбавляло би адвоката законного очікування на оплату своєї роботи.

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі N 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі N 15/8/203/20.

Таким чином, не має значення чи були виплачені кошти адвокату, чи тільки мають бути сплачені.

Відтак ці доводи заперечень відхиляються судом.

Щодо розумності витрат та їх доведеності:

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі N 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі N 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі N 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

У справі було проведено два судових засідання: 22.02.2024 року, тривалість близько 12 хвилин (адвокат Бороган В.В. прийняв участь), 25.03.2024 року (адвокат Бороган В.В. просив провести засідання у свою відсутність).

Таким чином участь адвоката Бороган В.В. в судовому засідання тривала близько 12 хвилин.

Суд безумовно враховує, що гонорар адвоката визначений у фіксованому розмірі.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Тому суд погоджується з доводами адвоката Бороган В.В. що він та його клієнт мали право встановити у договорі фіксовану суму гонорару адвоката.

Суд не погоджується з доводами адвоката Поправка Д.Ю. щодо не зазначення адвокатом Бороганом В.В. детального опису виконаних робіт та їх погодинний інтервал.

Так, суд враховує, що відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Суд вважає, що частина третя статті 137 ЦПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, і підстав для відступу від цієї позиції за обставинами справи що розглядається не вбачається.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Суд, враховуючи доводи адвоката Поправки Д.Ю. щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу адвоката Бороган В.В., зважає на складність справи, обсяг необхідних адвокату процедур, часу для вивчення положень законодавства, судової практики, написання позовної заяви, яка складається з п`яти аркушів, здійснення збору додатків до позову (всього на 13 аркушах), витраченого часу на участь у одному судовому засіданні, витрат на дорогу до суду та з нього, вважає, що розумною та справедливою сумою яка має бути відшкодована позивачці як витрати на правничу допомогу буде 8000,00 грн (вісім тисяч гривень).

Решту суми витрат на правничу допомогу суд вважає надмірною, не розумною, і не справедливою.

Тому заяву слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 29, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. ст. 2, 58,60, 76-83, 137, 141 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Бороган Валентина Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ПУАТ «ЗНВКІФ «ХАННЕР-СХІД» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, б. 26 () про стягнення заборгованості, признання права власності та стягнення судових витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД "ХАННЕР-СХІД", (адреса: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд.26) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог в частині витрат на правничу допомогу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко