Справа № 146/1616/23
Провадження № 22-ц/801/412/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення богів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рябов Дмитро Сергійович, на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Скаковської І. В. в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в залі суду в смт Томашпіль Вінницької області,

у цивільній справі № 146/1616/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 356913840 в розмірі 32 385,70 грн, з яких: 9 152,84 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 232,86 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Позов мотивовано тим, що 23 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 356913840.

28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників № 174 від 22 лютого 2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 356913840.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 385,70 грн, з яких: 9 152,84 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 232,86 грн - сума заборгованості за відсотками.

На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 356913840 в розмірі 32 385,70 грн, з яких: 9 152,84 грн - заборгованості за основною сумою боргу та 23 232,86 грн - сума заборгованості за відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідачем не виконано належним чином грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рябов Д. С., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі, стягнути з позивача на його користь судові витрати, які були понесені ним в суді першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав до суду жодного первинного банківського документу, який відповідає статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому позивач здійснював нарахування відсотків за кредитом поза строками кредитування, що не відповідає наступним положенням законодавства та судовій практиці Верховного Суду. Крім того, первісний кредитор не мав право на відчуження права вимоги за даним кредитом, що слідує із правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року по справі № 906/1174/18. Представник відповідача вважає, що дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту становить 9 152,84 грн, та 2 993,10 грн, за відсотками. Вказує, що у задоволені позову має бути відмовлено в повному обсязі, внаслідок відсутності доказів видачі кредитних коштів, якими є первині банківські документи та неправомірності переходу прав та обов`язків кредитора до позивача.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 23 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 356913840 (а.с.7-10).

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а.с.11-13).

20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с.14-16).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 385,70 грн, з яких з яких: 9 152,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 232,86 грн. - сума заборгованості за відсотками

З поданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором № 356913840 від 23 серпня 2021 року за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 встановлено, що відповідач у порушення вимог кредитного договору не вносив, передбачених договором платежів у зв`язку з чим станом на момент подачі позову до суду відповідач має заборгованість на загальну суму 32 385,70 грн., з яких: 9 152,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 232,86 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 17).

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем надано копію договору кредитної лінії № 356913840, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - Кредитний договір), право вимоги за яким перейшло до позивача.

Пунктом 1.1. цього договору визначено, що кредитна лінія становить 22 000,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, тіло кредиту становить 9 152,84 грн.

Пунктом 1.7. договору кредитної лінії № 356913840 визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 22.09.2021 року.

Відповідно до п. 1.9.1. вказаного договору виключно на період строку, визначено в п. 1.7. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно да дисконтною процентною ставкою в розмірі 397,85 процентів річних, що становить 1,09 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

Також до кредитного договору було надано копію паспорту споживчого кредиту, відповідно до якого процента ставка за даним кредитом є фіксованою, а порядок зміни змінюваної процентної ставки не передбачено.

Однак п. 1.9.3. договору визначено, що якщо позичальник користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому в п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

Вказаний кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 4.4. кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним критеріям судове рішення не відповідає в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 639 ЦК України передбачено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

23.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії №356913840, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до п. 4.4 вищевказаного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №956021931 від 13.10.2021 року, сторони дійшли згоди щодо основних умов кредитування, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

Відповідно до п. 1.14. Договору сторони погодили, що у зв`язку з наданням Кредиту у формі Кредитної лінії та на підставі п. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» графік платежів по Договору не надається. Припущення використані при розрахунку орієнтовної реальної процентної ставки, гуртуються на середніх арифметичних значеннях розміру процентної ставки для клієнтів продукту «СМАРТ» в минулих звітних періодах.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за споживчим договором.

31.12.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою Договір факторингу №28/1118-01 викладено в новій редакції та зазначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

20.10.2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно із витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, до позивача надійшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №356913840 у розмірі 32 385,70 грн., що складається із суми заборгованості по основному боргу 9 152,84 грн. та заборгованості по відсоткам 23 232,86 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вимогу позивача не виконав, кошти не повернув.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення договору кредитної лінії №356913840 від 23.08.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ОСОБА_1 .. Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 93).

При цьому суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав первинні банківські документи, які відповідають статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки кошти було перераховано на рахунок банку OTP BANK, який видав банківську картку 5168-87 ХХ-ХХХХ-3940, а тому позивач і первісні кредитори не мають доступу до такої інформації.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно п. 1.7 Договору Кредитна лінія надається строк на 30 днів (дисконтний період).

Згідно п. 1.8 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено.

Згідно п. 4.2 строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного п. 1.7 договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8 та 1.12.1 Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дії Договору діють до повного їх виконання.

Виключно за період строку визначеного в п. 1.7. - Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 397,85 процентів річних, що становить 1,09 процентів від суми Кредиту за кожен день користування ним (п. 1.9.1.).

Отже, згідно п. 1.9.1. за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які відповідно до п. 1.9.2, 1.9.3 та 1.12.2 договору нараховуються щоденно та можуть становити 568,94 %, 722,70 %, 1087,70% річних.

Пунктом 4.3. кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в, п. 1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що виключає застосування п. 15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 356913840 від 23.08.2021, мета отримання кредиту на споживчі цілі, тип кредиту - кредитна лінія, сума кредиту - 100 - 22 000 грн, строк кредитування - 1-30 днів (з можливістю продовження строку), процентна ставка, процентів річних: дисконтна процентна ставка - 3,65% - 722,7%, індивідуальна процентна ставка - 361,35% - 722,7%, базова процентна ставка - 722,7%, реальна річна процентна ставка, процентів річних - 649%, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 1087,70 % річних.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» (далі Закон).

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 1 Закону споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Враховуючи обставини справи, зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, з урахуванням потреб на які було надано кредит - споживчі цілі, тобто здійснення кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Суд звертає увагу на те, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як вид відповідальності за несвоєчасне виконання договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати грошове зобов`язання надмірні відсотки перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання додаткових прибутків кредитором.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі постійної колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 року у справі № 754/6091/18.

Кредитний договір містив умови, що розмір Кредитного ліміту 22 000 грн., строк кредитування складає 30 календарних днів до 22.09.2021 (п. 1.7 Договору). Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань, у будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання (п. 4.2 Договору). При цьому вказано, що на період строку визначеного в п. 1.7 Договору (Дисконтний період) нарахування процентів здійснюється щоденно в розмірі 397,85% річних (1,09% від суми кредиту за кожен день). У разі продовження такого періоду 568,94 %, що дорівнює 1,56 % в день (п. 1.9.2). Якщо позичальник користується Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати здати надання Кредиту застосовується Базова ставка 722,70 % річних, що становить 1,98 % в день (п. 1.9.3 Договору). З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду щоденно з розрахунку 1 087,70% (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) річних, що становить 2,98% в день.

При цьому пунктом 1.14.1 Договору визначено, що орієнтовна загальна вартість Кредиту за першим траншем складає 530 грн. 80 коп. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України складає 3 025,57 % річних.

Отже, нарахований розмір відсотків 23 232,86 грн є непропорційно великою сумою компенсації, а визначений договором розмір процентної ставки становить істотний дисбаланс на шкоду прав споживача.

Тому, в контексті дотримання Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить з того, що розмір відсотків за порушення строків повернення кредиту має ознаки несправедливого у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що пункти 1.9.1., 1.9.2., 1.9.2, 1.9.3., 1.12.2., 1.14.1 укладеного між сторонами договору щодо встановлення визначення процентів за користування кредитом та відповідальності за невиконання умов договору є несправедливим та суперечить принципам розумності і добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача як споживача послуг фінансової установи, оскільки такі умови договору встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання відповідачкою зобов`язань за спірним договором.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 356913840, в частині заборгованості за відсотками в розмірі 4 576,42 грн., що відповідає положенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року слід змінити в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № 356913840.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 2 684,00 грн. судового збору за подання позовної заяви, відповідачем сплачено 4 026,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. З відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» слід стягнути 1 137,75 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що відповідає 42,39 % від задоволених позовних вимог. З ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 319,38 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1 181,63 грн. судового збору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рябов Дмитро Сергійович, задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення заборгованості за відсотками та розподілу судових витрат змінити, виклавши в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, реквізити ІВАN № НОМЕР_2 в АТ "ТАСкомбанк") суму заборгованості за кредитним договором № 356913840 в розмірі 13 729,26 грн., з яких: 9 152,84 грн. - заборгованості за основною сумою боргу та 4 576,42 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, реквізити ІВАN № НОМЕР_2 в АТ "ТАСкомбанк") на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 181,63 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун