Справа № 646/6843/24
№ провадження 2/646/2641/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.24 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

за участю секретаря судового засідання Волікової Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № Н8-668 (однією другої) частки житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 22 квітня 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_3 - покупцем та ОСОБА_2 - продавцем, зареєстрований 12 травня 1998 року за реєстровим № 29530 Державним комунальним підприємством «Харківського міського бюро технічної інвентаризації».

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 22 квітня 1998 року її чоловік, ОСОБА_3 , купив 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовим договором купівлі-продажу, зареєстрованого 22 квітня 1998 року Біржою нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № H8-668, зареєстрованим 12 травня 1998 року за реєстровим № 29530 Державним комунальним підприємством «Харківського міського бюро технічної інвентаризації». Фактично обидві сторони умови договору виконали у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Неодноразово її чоловік пропонував відповідачу посвідчити даний договір нотаріально але отримував відмову. ОСОБА_2 ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, обґрунтовувала це тим, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини вказаного житлового будинку. Проте нотаріусом позивачці було відмовлено в оформленні права на спадщину та роз?яснено, що вказаний договір потребував нотаріального посвідчення.

Рух справи

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.06.2024 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.11.2024 підготовче провадження закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Позивачка та її представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились у судове засідання та подали клопотання про розгляд справи без їх участі, підтримали позов та доводи, якими він обґрунтований.

Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилась у судове засідання та подав клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

22 квітня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на Товарній біржі нерухомості та основних фондів «Україна» укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив (одну другу) частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за № Н8-668.

Вказаний вище договір купівлі-продажу квартири зареєстрований у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», де за ОСОБА_5 зареєстровано (одна друга) частка житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 22.04.1998 року біржою нерухомості та основних фондів «Україна» за № Н8-668.

Згідно із технічним паспортом на вказаний будинок, виготовлений станом на 19 жовтня 2023 року, загальна площа будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 50,2 кв.м., житлова площа становить 34,2 кв.м.

На земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «A-1» шл/бетон, загальною площею 50,2 кв. м., житловою площею 34,2 кв. м., надвірні будівлі: літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Д» - льох, літ. «Е» - сарай, літ. «3» - літній душ, літ. «И» - навіс, літ. «К» - вбиральня, № 6-:-8 - огорожі, І вимощення.

27.06.1998 року між позивачкою та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 224 Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 13 вересня 2023 року.

15 березня 2024 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколаенка А.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколаенка А.С. від 15 березня 2024 року у видачі ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , Свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , на спадкове майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 було відмовлено.

В обґрунтування відмови приватним нотаріусом було зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку № Н8-668 від 22.04.1998 року не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції станом на день укладення спірного договору, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визначається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі, якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

На підставі ч. 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Отже, при укладанні договору купівлі-продажу № Н8-668 від 22.04.1998 року сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Однак, цей Закон містив неузгодженість із чинною на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства, а саме частиною першою ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу № Н8-668 1/2 частки житлового будинку укладався сторонами 22.04.1998 року, то до таких правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно з ч. 2 ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01.01. 2004), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц, відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Так, ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року та ч. 2 ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу квартири був підписаний сторонами правочину продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 , зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № Н8-668.

Крім того, договір купівлі-продажу зареєстрований у Харківському міському бюро технічної інвентаризації.

Реєстрація права власності в бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, станом на квітень 1998 року не суперечила чинному законодавству.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за №31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.п. 2.1. Реєстрація поділяється на первинну та поточну. Первинна реєстрація, це така, коли об`єкту, що реєструється, надається порядковий реєстровий номер вперше. При поточній реєстрації окремий реєстровий номер не надається, а використовується реєстровий номер, встановлений при первинній реєстрації.

Отже спірний договір купівлі-продажу нерухомості № Н8-668 від 22.04.1998 року укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, а підлягав реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Згідно із затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, правил п. 2.2. Реєстрація проводиться в такому порядку: «Заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлюючого документу (оригінал та копію) на оригіналі правовстановлюючого документа робиться реєстраційний напис . Якщо на правовстановлюючому документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а також на копії правовстановлюючого документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації, до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлюючого документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище або найменування власника, назва і зміст правовстановлюючого документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію».

Сторони вищевказаного договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.

Так, по взаємній домовленості сторін товар продано за 4897 грн., які покупцем сплачено. При цьому продавці (однією другої) частки житлового будинку засвідчили своїм підписом, що відчужувана ними нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться.

Відповідно до цього Договору правовстановлюючими документами на (однією другої) частки житлового будинку у продавців було свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30.03.1994 року за реєстраційним номером 4-1492, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації м. Харкова 06.04.1994, реєстраційний номер № 29530.

Отже, вказаний вище договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії ЦК України 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу квартири, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання даного договору дійсним.

Керуючись ст.ст. 2-4, 89, 259, 265, 263-265, 272, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № Н8-668 (однією другої) частки житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 22 квітня 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_3 - покупцем та ОСОБА_2 - продавцем, зареєстрований 12 травня 1998 року за реєстровим № 29530 Державним комунальним підприємством «Харківського міського бюро технічної інвентаризації».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя І.С. Блага