Справа №519/309/24
Провадження № 2/519/247/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

17.12.2024 м. Південне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лемця С.П.,

при секретарі судового засідання Волковій Н.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 вересня 2007 між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 05.12.2023 рішенням Южного міського суду Одеської області шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування у шлюбі сторони придбали 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,10 кв.м. Відповідно до правовстановлюючих документів 1/2 частки квартири оформлена на ОСОБА_1 , а 1/2 частки квартири оформлена на сина ОСОБА_4 . Дана квартира придбана відповідно до договору «Купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна» в ТОВ «Прогрес-2». Позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частку вищевказаної квартири.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.05.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову та присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 24.09.2024 визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою.

17.12.2024 від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, в задоволенні якого протокольною ухвалою відмовлено.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що квартира придбана за кошти його батьків, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Також ОСОБА_1 зазначив, що квартира придбана «від забудовника» в період шлюбу, він та дружина працювали, однак їх доходи витрачались на інші цілі, в тому числі на ремонт, а не на придбання спірної квартири.

Неявка позивачів, участь яких у засіданні визнана судом обов`язковою для дачі особистих пояснень, може мати наслідком залишення позовної заяви без розгляду за правилами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Аналіз судової практики приводить до висновку, що право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1ст.257 ЦПК України, можливе лише в тому випадку, коли позивач належним чином повідомлений про розгляд справи, нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Разом з цим в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності та, як було встановлено в судовому засіданні, позивач наразі перебуває за кордоном з малолітньою дитиною.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши відповідача та свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Южного міського суду Одеської області від 05.12.2023 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області від 08.09.2007 (а.с.7).

Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,11).

07.05.2013 під час перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,10 кв.м. Відповідно до правовстановлюючих документів 1/2 частки квартири оформлена на ОСОБА_1 , а 1/2 частки квартири оформлена на сина ОСОБА_4 (а.с.12-15, 74).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 мати відповідача, зазначила, що всі свої доходи (зарплату, пенсію, кошти від продажу двох гаражів), а також запозичені кошти у знайомих та родичів віддавала синові і вони сплачували внески за квартиру. Син працював на двох роботах і брав підробітки щоб заплатити за квартиру. ОСОБА_6 працювала на ОПЗ, однак кошти в придбання квартири не вкладала і кошти свідку не повернули.

Свідок ОСОБА_7 хрещена відповідача, в судовому засіданні підтвердила факт позики ОСОБА_5 6000 доларів США, з яких 3000 їй повернули, а 3000 вона подарувала ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 сестра відповідача, зазначила, що з відома позивача позичала брату на придбання житла 6100 доларів США. В судовому засіданні свідок заявила, що вказані кошти вона подарувала ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердили факт позики ОСОБА_5 коштів.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Щодо позиції відповідача про грошову компенсацію позивачу, висловлену у поясненнях до позовної заяви, то виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Що стосується долученої до матеріалів справи розписки про позику ОСОБА_1 у ОСОБА_9 6100 доларів США та показів свідків щодо позики коштів на придбання спірної квартири, суд зазначає наступне.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Касаційний суд зауважив, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим (Постанова КЦС ВС від 04.09.2024 № 754/9261/19).

Крім цього, презумпції спільності права власності подружжя на майно не може бути спростована поясненнями свідків (Постанова КЦС ВС від 03.09.2024 № 523/6344/21)

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно частин 1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові № 725/1776/18 від 12.02.2020, норми сімейного кодексу свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

В даній справі, позивач не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, а заявляє про її наявність, в зв`язку з чим претендує на частину майна яке набуто подружжям в період шлюбу.

Таким чином, надавши правову оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя. Відповідач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на нього.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,1 кв.м.

Визнати право приватної власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55,1 кв.м

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення та його проголошення 26.12.2024 о 16.30 год.

Суддя Сергій ЛЕМЕЦЬ