УХВАЛА

02 липня 2024 року

м. Київ

справа № 363/3146/22

провадження № 61-7293ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року залишено без змін.

12 квітня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Оскольський А. С. подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати витрат на професійну правову (правничу) допомогу у справі № 363/3146/22 у розмірі 30 000,00 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Оскольського А. С. про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, у розмірі 16 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

У травні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року, в якій просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявниця узагальнено зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України (частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України), що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якого, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Отже, мотивувальна частина поданої касаційної скарги складається з формального посилання на неправильність та незаконність судового рішення та невірне застосування практики Верховного Суду, однак без зазначення конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження, що визначено частиною другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Узагальнюючи наведене, оскільки заявницею не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтею 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про встановлення земельного сервітуту вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков