ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/611/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Дрозди В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дрозди Віктора Петровича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я. у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу частково таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї 1/3 (однієї третини) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 20202 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття та судовий збір у розмірі 210,20 грн.

16 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозда В.П. звернувся до суду із заявою, в якій просив судовий наказ від 15 грудня 2020 року у справі № 607/20841/20 визнати таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 02 грудня 2020 року, оскільки ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4 . Залишити цей судовий наказ таким, що підлягає виконанню частково, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі однієї 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. А також, зупинити виконання за судовим наказом від 15 грудня 2020 року у справі № 607/20841/20. Одночасно з вирішенням вказаних питань, стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані стягувачем кошти за виконавчим документом, а саме 1/12 усіх видів його заробітку (доходу) або 1/4 від суми стягнутих коштів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року заяву задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ у справі № 607/20841/20 від 15 грудня 2020 року, в частині стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозда В.П. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви ОСОБА_1 задовольнити повністю, судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2020 року у справі № 607/20841/20 визнати таким, що не підлягає виконанню частково в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 02 грудня 2020 року, оскільки ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4 і залишити цей судовий наказ таким, що підлягає виконанню частково в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4 , а тому обов`язок утримувати останнього у нього не виникав.

Встановивши відсутність обов`язку ОСОБА_1 сплачувати аліменти ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , суд повинен був вказати в резолютивній частині про те, що судовий наказ не підлягає виконанню з 02.12.2020 року, та змінити розмір стягнутих аліментів у відповідності до ст. 161 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 20202 року у справі № 607/20841/20 стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття та судовий збір у розмірі 210,20 грн.

Листом Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 грудня 2023 року № 731/35.10.1-07.6, на заяву ОСОБА_1 щодо видачі повторного свідоцтва про народження, останнього повідомлено про неможливість видати йому свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідно до чинного законодавства він не є батьком цієї дитини.

Зі змісту Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 4 від 14 березня 2024 року, щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що відомості про батька дитини ОСОБА_1 записані на підставі заяви матері ОСОБА_2 , відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Мотиви з яких виходить суд апеляційної інстанції та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 4 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Встановивши, що під час винесення судового наказу від 15 грудня 2020 року у справі № 607/20841/20 були відсутні відомості про те, що запис про батька дитини вносився на підставі заяви матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судовий наказ у справі № 607/20841/20 від 15 грудня 2020 року в частині стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягає виконанню.

При цьому суд зазначив, що встановлюючи відсутність станом на час звернення стягувачки із заявою про видачу судового наказу обовязку ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , суд не наділений повноваженнями в межах даного провадження за правилами ст. 432 ЦПК України змінювати судовий наказ, який є особливою формою судового рішення, та визначати частку аліментів в іншому розмірі.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи та грунтуються на правильному тлумаченні положень ст.ст.160161, 173, 432 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановивши відсутність обов`язку ОСОБА_1 сплачувати аліменти ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , суд повинен був змінити розмір стягнутих аліментів у відповідності до ст. 161 ЦПК України, колегія суддів оцінює критично, так як чинне процесуальне законодавство не передбачає можливість зміни визначеного судовим наказом розміру аліментів у порядку розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд повинен був вказати в резолютивній частині дату, з якої судовий наказ не підлягає виконанню, колегія суддів також оцінює критично.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції встановив відсутність обовязку ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час звернення стягувачки із заявою про видачу судового наказу, тобто станом на 02.12.2020 року.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 31 цього Закону, у разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення його змісту.

Отже, якщо виконавцю або стороні виконавчого провадження не зрозумілий зміст виконавчого документа після визнання судового наказу в частині таким, що не підлягає виконанню, вони вправі у встановленому законом порядку звернутись із заявою про розяснення його змісту.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дрозди Віктора Петровича залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 2 липня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.