ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6969/23 Провадження 2/636/303/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Буніна Є.О.,

за участі секретаря судового засідання Бруславської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мамая А.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу державної влади, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мамай А.С. звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача завдану матеріальну шкоду у сумі 29690,24 гривень.

В обгрунтування позову вказував, що 09.06.2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 617/762/16-к, про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 спричинену злочином моральну шкоду в розмірі 250000,00 гривень. На підставі вказаного виконавчого листа постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуїв Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 13.11.2020 року було відкрито відповідне виконавчого провадження № 63577510. Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуїв Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09.07.2021 року винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. В результаті, як вбачається зі змісту відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.09.2021 року за № 20.1.0.0.0/7-210907/6312, на банківський рахунок боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 було накладено арешт. Водночас, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у відповідності до постанови КМУ від 16.03.2016 року за № 178; зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі, виходячи із закупівельної вартості станом на день звільнення з військової служби - 12.08.2020 року. Як вбачається з виписки по банківському рахунку боржника НОМЕР_1 , 02.07.2021 року на виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020 в/ч НОМЕР_2 перерахувало боржнику ОСОБА_1 в рахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суму коштів в розмірі 35468 гривень 98 копійок. Зазначені кошти вважаються такими, на які не може бути звернуто стягнення в силу закону (п. 2 ч. 2 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження). Відтак, разом із зазначеними вище судовим рішенням та виписками з банківського рахунку боржник подав до відділу державної виконавчої служби заяву від 16.01.2023 року, в якій просив зняти арешт з грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку боржника ОСОБА_1 НОМЕР_3 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і які були перераховані ОСОБА_1 в/ч НОМЕР_2 в рахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020. Однак, з відповіді відділу державної виконавчої служби від 07.02.2023 року за № 1428 вбачалося, що відділ державної виконавчої служби відмовився зняти арешт з коштів боржника в сумі 35468 гривень 98 копійок, що були сплачені 02.07.2021 року на виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020 ВЧ НОМЕР_2 в рахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки боржник, на думку державного виконавця, не надав документів на підтвердження правового статусу коштів, на які не може бути звернуто стягнення в силу закону. 01 березня 2023 року державним виконавцем направлено платіжну інструкцію для списання грошових коштів за виконавчим документом № 617/762/16-к, а 13 березня 2023 року на депозитний рахунок відділу надійшли грошові кошти в сумі 29690 гривень 24 копійки.

Представник відповідача Державної казначейської служби України надав відзив на позовну заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. Отже, законодавством чітко врегульований порядок повернення платнику платежів з державного бюджету. Вказував, що Позивач до органів Казначейства з заявою про повернення коштів з бюджету не звертався, виконавчі документи за цією справою не надходили. Наголошував, що у відповідних правовідносинах Казначейство не брало участі, оскільки в силу приписів ст. 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, ЗУ «Про виконавче провадження» орган Казначейства є лише органом виконання окремих категорій судових рішень. Тому, у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Казначейства. Такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

Представник відповідача Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що із змісту постанови про арешт коштів боржника від 07.02.2023 року вбачається, що державний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладання арешту на рахунки накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику. АТ КБ «ПриватБанк» на який покладено обов`язок визначити статус рахунка та можливість накладання арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 07.02.2023 року виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладання арешт та звернення стягнення. За таких обставин, рахунок НОМЕР_3 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу. Тобто з моменту зарахування коштів на рахунок скаржника вони втрачають свій «статус» і набувають статусу вкладу, отже державний виконавець відділу мав право звернути стягнення на кошти боржника в межах виконання виконавчого провадження. Державним виконавцем винесена постанова щодо зняття арешту з коштів на суму 35468 гривень 98 копійок.

Тобто, на момент винесення ухвали Харківським апеляційним судом від 09 травня 2023 року, грошові кошти були розподілені та перераховані відповідно до чинного законодавства.

В судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Мамай А.С. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завалій Е.Т., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

09.06.2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 617/762/16-к, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , солідарно, на користь ОСОБА_4 спричиненої злочином моральної шкоди в розмірі 250000,00 гривень.

На підставі вказаного виконавчого листа постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуїв Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 13.11.2020 року було відкрито відповідне виконавчого провадження № 63577510.

Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуїв Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09.07.2021 року винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Як вбачається зі змісту відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.09.2021 року за № 20.1.0.0.0/7-210907/6312, на банківський рахунок боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 було накладено арешт.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у відповідності до постанови КМУ від 16.03.2016 року за № 178; зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі, виходячи із закупівельної вартості станом на день звільнення з військової служби - 12.08.2020 року.

Як вбачається з виписки по банківському рахунку боржника НОМЕР_1 , 02.07.2021 року на виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020 в/ч НОМЕР_2 перерахувало боржнику ОСОБА_1 в рахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суму коштів в розмірі 35468 гривень 98 копійок.

З відповіді відділу державної виконавчої служби від 07.02.2023 року за № 1428 вбачалося, що відділ державної виконавчої служби відмовив у знятті арешту з коштів боржника в сумі 35468 гривень 98 копійок, що були сплачені 02.07.2021 року на виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 520/17546/2020 в/ч НОМЕР_2 в рахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки боржник, на думку державного виконавця, не надав документів на підтвердження правового статусу коштів, на які не може бути звернуто стягнення в силу закону.

01 березня 2023 року державним виконавцем направлено платіжну інструкцію для списання грошових коштів за виконавчим документом № 617/762/16-к, а 13 березня 2023 року на депозитний рахунок відділу надійшли грошові кошти в сумі 29690 гривень 24 гривень.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

На підставі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі провадження є завершальною стадією судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом 3 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На підставі ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 19-1 ЗУ «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про теплопостачання», ст. 18-1 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до ЗУ «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органів державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувань стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п. 1-2 та пп. 2 п. 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 ЗУ «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». На підставі ч. 5 ст. 59 вказаного Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Янголенко проти України», № 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, № 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд вислухав сторони, дослідив матеріли справи, вважає, що банківський рахунок позивача ОСОБА_1 НОМЕР_3 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), тому грошові кошти з даного рахунку були розподілені та перераховані відповідно до чинного законодавства. Суд погоджується з доводами викладеними у відзиві представником відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що не ґрунтується на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу державної влади, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення суду виготовлений 02.07.2024