Справа № 756/75/23
Провадження № 2/756/320/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Коцюби О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевська Наталія Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевська Наталія Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування за позивачем на: 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2023 було відкрито загальне позовне провадження у справі.

Протокольною Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2024 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено розгляд справи по суті.

15.05.2024 на адресу суду надійшла спільна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про затвердження укладеної між ними мирової угоди у даній справі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні мирову угоду підтримав повністю та просив її затвердити.

Представник відповідачів - ОСОБА_3 у судовому засіданні також просив затвердити мирову угоду, укладену між сторонами.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що вважає мирову угоду такою, що відповідає інтересам відповідача ОСОБА_4 . При цьому, просив врахувати документи, що наявні в матеріалах справи.

Інші учасники судового процесу в засідання суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, ознайомившись зі змістом мирової угоди, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, - визначено ч.1 ст.13 ЦПК України. Відповідно до ч.3 згаданої статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Як встановлено судом, предметом позову є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на: 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

При цьому предметом мирової угоди є не тільки визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 за позивачем, а також і визнання права власності за відповідачами на частку спадкового майна, що не входить до предмету позову.

При вирішенні питання щодо визнання мирової угоди суд звертає увагу, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, оскільки стосуються прав та обов`язків сторони, зокрема, відповідачів, які не входять до предмету позову. Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчиняється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Враховуючи вищенаведене, вимоги ч.5 ст.207 ЦПК України, суд приходить до переконання, що у затверджені мирової угоди, укладеної 15.05.2024 між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевська Наталія Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування, слід відмовити і продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись статтями 207, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У затверджені мирової угоди, укладеної 15.05.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевська Наталія Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 20.05.2024.

Суддя М.М. Ткач