Провадження № 2/761/1723/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 серпня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Юзькової О.Л.

за участю секретаря: Марінченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

Представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Заява мотивована тим, що 22.06.2020 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей №2206-20-П в розмірі 1 007 827,05 грн. що еквівалентно 37 717 доларів США 09 цент з поверненням не пізніше 22.09.2020, на підтвердження отримання грошових коштів було складено розписка прийому передач від 22.06.2020. 29.06.2020 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей №2906-20-П в розмірі 836 992, 00 грн. що еквівалентно 31 347 доларів США 78 цент з поверненням не пізніше 29.08.2020, на підтвердження отримання грошових коштів було складено розписка прийому передач від 29.06.2020. Договором позики №2206-20-П укладений 30.12.2020 між позивачем та ОСОБА_2 останній отримав в позику грошові кошти в розмірі 760 021, 78 грн. що еквівалентно 26 893 доларів США 43 цент з поверненням не пізніше 30.06.2021, на підтвердження отримання грошових коштів було складено розписка прийому передач від 30.12.2020. Позивач вказує, що відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення позики у строк, та продовжує протиправно користуватись позиченими коштами. Звернення позивача щодо повернення позики відповідач ігнорує, що змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду. Окрім того, позивач вказує, що з відповідача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 30% річних від суми боргу, а ткож неустойку, яка відповідно до розрахунку заборгованості згідно ст. 533 ЦК України, за договорами позик: №2206-20-П від 22.06.2020 - 30 % річних в розмірі 23 529 доларів США 21 цент. та неустойка в розмірі 22 200 доларів США 00 цент.; №2206-20-П від 29.06.2020 30 % річних в розмірі 20 173 доларів США 73 цент. та неустойка в розмірі 18 600 доларів США 00 цент.; №2206-20-П від 29.06.2020 30 % річних в розмірі 10 565 доларів США 63 цент. та неустойка в розмірі 13 800 доларів США 00 цент. та стягнути витрати на правничу допомогу та судовий збір. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 020.11.2023 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, представник позивача в адрес суду направив заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять про їх задоволення, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідач відзив на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Разом з тим, відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч. ч. 1-2 ст.ст. 223, 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що 22.06.2020 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей №2206-20-П в розмірі 1 007 827,05 грн. що еквівалентно 37 717 доларів США 09 цент з поверненням не пізніше 22.09.2020 (копія договору наявна в матеріалах справи).

Факт підтвердження отримання грошових коштів складено розписка прийому передач від 22.06.2020 (копія розписки наявна в матеріалах справи).

29 червня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей №2906-20-П в розмірі 836 992, 00 грн. що еквівалентно 31 347 доларів США 78 цент з поверненням не пізніше 29.08.2020 (копія договору наявна в матеріалах справи).

Факт підтвердження отримання грошових коштів було складено розписка прийому передач від 29.06.2020 (копія розписки наявна в матеріалах справи).

Договором позики №2206-20-П укладений 30.12.2020 між позивачем та ОСОБА_2 останній отримав в позику грошові кошти в розмірі 760 021, 78 грн. що еквівалентно 26 893 доларів США 43 цент з поверненням не пізніше 30.06.2021, який міститься в матеріалах справи.

Факт підтвердження отримання грошових коштів було складено розписка прийому передач від 30.12.2020 (копія розписки наявна в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 285 551, 06 грн., згідно з яким позивач передав відповідачу визначену договорами суму, а відповідач зобов`язався повернути позивачу у вказаний термін, доказів, що відповідач у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять.

В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу).Пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення його виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Нарахування штрафних санкцій у разі прострочення виконання зобов`язань припиняється через 6 місяців із того дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) установлено позовну давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК).

Частино 2 статтею 533 ЦК України визначено, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості та її розміру.

Не було отримано таких відомостей і під час розгляду справи по суті.

Згідно проведеного позивачем розрахунку боргу, який перевірено судом, встановлено, що за порушення відповідачем грошового зобов`язання підлягає стягненню: за договорами позик: №2206-20-П від 22.06.2020 - суму заборгованості в розмірі 37 717 доларів США 09 цент., 30 % річних в розмірі 23 529 доларів США 21 цент. та неустойка в розмірі 22 200 доларів США 00 цент.; №2206-20-П від 29.06.2020 суму заборгованості в розмірі 31 347 доларів США 78 цент., 30 % річних в розмірі 20 173 доларів США 73 цент. та неустойка в розмірі 18 600 доларів США 00 цент.; №2206-20-П від 29.06.2020 - суму заборгованості в розмірі 26 893 доларів США 43 цент., 30 % річних в розмірі 10 565 доларів США 63 цент. та неустойка в розмірі 13 800 доларів США 00 цент. є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Так, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до Адвокатським бюро "Чубенко Сніжана Василівна" про надання правової допомоги.

10 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Чубенко Сніжана Василівна" укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно умов договору від 10.10.2022 вбачається, що гонорар за надання юридичних послух буде викладений в Акті виконаних робіт але підтвердження понесених таких витрат матеріали справи не містять.

Отже, позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу до позову не долучено Акт виконаних робіт, квитанцію яка б свідчила про сплату позивачем представнику гонорару.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність доказів у справі суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-289, 352, 354, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) за договором позики: №2206-20-П від 22.06.2020 - суму заборгованості в розмірі 37 717 доларів США 09 цент., 30 % річних в розмірі 23 529 доларів США 21 цент. та неустойка в розмірі 22 200 доларів США 00 цент.; за договором позики: №2206-20-П від 29.06.2020 -суму заборгованості в розмірі 31 347 доларів США 78 цент., 30 % річних в розмірі 20 173 доларів США 73 цент. та неустойка в розмірі 18 600 доларів США 00 цент.;за договором позики: №2206-20-П від 29.06.2020 - суму заборгованості в розмірі 26 893 доларів США 43 цент., 30 % річних в розмірі 10 565 доларів США 63 цент. та неустойка в розмірі 13 800 доларів США 00 цент.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 12405,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: