ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, мотивуючи його тим, що з 10 серпня 2012 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Жніпропетровська від 16 жовтня 2018 року. За час перебування у шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що спільна донька проживає з відповідачкою та 06 листопада 2023 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська винесено судовий наказ, згідно якого з нього на користь його колишньої дружини ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 листопада 2023 року і до досягнення дитини повноліття. Посилаючись на те, що він працює військовослужбовцем та його нарахована заробітна плата на місяць становить 21 329, 25 грн., а заробітна плата після відрахувань податків та зборів становить 17 170,04 грн,, та він, розуміючи свій батьківський обов`язок, добровільно сплачував аліменти в розмірі 2 000 грн. на місяць. 05 квітня 2019 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 , від якого народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на його утриманні окрім доньки ОСОБА_7 , є ще одна дитина та непрацездатна дружина та її батьки пенсіонери, тому просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити та зменшити аліменти до 1/6 частини. Стягнути усі понесені ним судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що ним доведено підстави для зменшення розміру аліментів. Крім того, обов`язок з утримання дити лежить на обох батьках. З урахуванням його заробітної плати, аліменти на доньку становлять близько 4 292 грн., що є більшим ніж прожитковий мінімум. Він має сім`ю, ще одну дитину та непрацездатну дружину, яка є ВПО, до якої після початку війни приїхала мати та бабуся.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідо з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів .

Зважаючи на те, що спір у даній справі виник з аліментних відносин, розгляд апеляційної скарги у даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі з 10 серпня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року.

Позивач та відповідачка є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 листопада 2023 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська винесено судовий наказ, згідно якого з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 листопада 2023 року і до досягнення дитини повноліття.

Також зі справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 05 квітня 2019 року уклав шлюб з ОСОБА_5 ,

ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суду надано довідку переселенця 1208- ОСОБА_9 , військовий квиток серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , довідку про доходи ОСОБА_1 за період з травня 2023 по жовтень 2023.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №715/2073/20. Судом не встановлено зміни стану здоров`я позивача. Отже, позивачем не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим наказом розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання, та утримання його сім`ї у новому шлюбі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 цієї статті).

Частинами 1,2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2021 року по справі №303/369/20 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Згідно ст.ст.12,80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо недоведеності доводів позивача, щодо погіршення його матеріального стану.

Доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі, визначеному судом, апелянтом суду не надано, та доводами апеляційної скарги не підтверджено.

За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку та доводи апеляційної скарги про те, що аліменти є більшими ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку тому мають бути зменшені, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки на законодавчому рівні визначено, що саме мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину повинен становити не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України) .

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки на утримання їхнього неповнолітнього сина відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт змінив сімейний стан та одружився, має доньку, витрачає грошові кошти на непрацездатну дружину та її батьків пенсійного віку, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт укладення нового шлюбу - не свідчать про зміну матеріального стану позивача та не є підставами для зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, та доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Посилання позивача на те, що з початком війни до його дружина приїхала мама та бабусі, також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, шлюб і народження у новому шлюбі доньки мали місце ще у 2019 році, а аліменти стягнуті судовим наказом 06 листопада 2023 року. З заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 не звертався.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що той факт, що дружина позивача є ВПО, не свідчить про те, що вона є непрацездатною, оскільки непрацездатні особи - це особи, які позбавлені здатності виконувати всі або окремі види роботи (за станом здоров`я). До таких осіб належать, зокрема, особи з інвалідністю будь-якої групи.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров