ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1392/24 Справа № 758/9644/22 Суддя у 1-й інстанції - Левчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 758/9644/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Левчук О.О., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.01.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІ ншуранс Груп» та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №06/02-40К-0125601.

13.08.2019 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на автодорозі Т-10-16-Київ-Рівне-Рогозів, 2км, 200м допустив зіткнення з транспортним засобом «Смарт» державний номерний знак « НОМЕР_2 ». Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2019 року суду ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся ОСОБА_2 та надав всі необхідні документи, в зв`язку з чим було складено страховий акт.

На підставі страхового акту №47 від 20.09.2019 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування в розмірі 234 229,58 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було відшкодовано страховою компанією відповідача страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 134229,58 грн.

Тому в розумінні ст.993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки в розмірі 134229,58грн. та сплачений судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року позов Приватного акціонерного товариства «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суму збитків у розмірі 134 229 гривень 58 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» судові витрати в розмірі 2481 гривні 00 копійок.

Не погодившись висновком суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив правила підсудності, оскільки, відповідно до довідки ВПО з 2014 року він проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 . Проте, суд першої інстанції, розглядаючи справу, зазначив, що постійним місцем проживання відповідача є: м. Макіївка, Донецької області.

Вважає, що судом першої інстанції незаконно не застосовано позовну давність щодо предмету спору.

Наполягає на тому, що матеріали справи не містять допустимих та належних доказів щодо суми розрахунку позову. Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції самовільно збільшив позові вимоги.

Також, відповідач ставить під сумнів право страховика після виплати страхового відшкодування звертатись до суду з позовом про стягнення відшкодування в порядку регресу.

ОСОБА_1 , зокрема, зазначає, що судове засідання 30.10.2023 року не містить повного відеозапису судового засідання та журналу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що відповідач намагається надуманими причинами скасувати рішення. В матеріалах справи є клопотання щодо допущеної помилки та позовна заява у новій редакції. Вказує, що судом першої інстанції було надано всім запереченням відповідача оцінку та встановлено всі обставини справи, зокрема, щодо строку позовної давності. Відповідачем на підтвердження своєї позиції не було надано жодних доказів на підтвердження неправильності проведення оцінки щодо суми розрахунку страхового відшкодування. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 134 229,58 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2019 року о 14 год. 50 хв. на 2км автодороги с. Ревне - с. Рогозів Бориспільського району трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода», державний номерний знак « НОМЕР_1 » не обрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем «Смарт», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до Постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.18).

10.01.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №06/02-40К-0125601.

Предметом Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Смарт», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

У відповідності до умов Договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

23.08.2019 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено Акт огляду транспортного засобу, в якому було встановлено та зафіксовано характер ушкоджень автомобіля «Смарт», державний номерний знак « НОМЕР_2 » з фотографуванням пошкоджень даного автомобіля.

До ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернувся ОСОБА_2 із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, в зв`язку з чим було складено страховий акт № 47 від 20.09.2019 року (а.с.39).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 47 від 20.09.2019 року, сума страхового відшкодування автомобіля «Смарт» державний номерний знак « НОМЕР_2 » становить 234 229,58грн. (а.с.40).

Відповідно до платіжного доручення № ЗР082733 від 30.09.2019 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 234 229,58грн. (а.с.41).

19.08.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до ОСОБА_1 із заявою (претензією) про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій прохав здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу), завданої застрахованому в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» транспортному засобу «Смарт» державний номерний знак « НОМЕР_2 », в розмірі 134 229,58грн. на користь потерпілої особи/страхувальника Договір добровільного страхування наземного транспорту №06/02-40К-0125601 від 10.01.2019 (а.с.44).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з винної особи страхового відшкодування в порядку регресу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору.

Зокрема, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.

Так, відповідно до статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України)

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Абз. 2 ч.1 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майна третьої особи.

Оскільки наявний перехід права вимоги від страхувальника до страховика, що характеризується заміною кредитора: потерпілий, яким є страхувальники передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 134 229, 58 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження суми розрахунку позову та про те, що суд першої інстанції самовільно збільшив позові вимоги, колегія суддів не приймає, оскільки, матеріали справи містять клопотання позивача (а.с.153) щодо допущеної описки в прохальній частині позовної заяви, згідно якого просив вважати вірною ціну позову 134 229, 58 грн. При цьому, колегія суддів зауважує, що заперечуючи калькуляцію позивача, відповідач ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанції не надав іншого розрахунку суми відшкодування на підтвердження доводів щодо невірно визначеної суми збитку та клопотань щодо призначення експертизи не заявляв.

Щодо доводів апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Дорожньо-транспортна пригода сталась 13.08.2019 року. Позивач звернувся до суду у жовтні 2022 року, тобто під час дії воєнного стану. Однак, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022року № 2500-ІХ та Указом від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022року № 2738-IX), було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року й який триває і на даний час.

Разом з тим, суд звертає увагу, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог у справи, що переглядається, закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції правил підсудності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів справи (ксерокопія паспорту відповідача), відповідач зареєстрований за адресою, що територіально підсудна Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області, крім того, відповідач надавав до суду відзив на позовну заяву (грудень 2022 року), в якому наполягав, що справа підсудна саме Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області та просив передати справу на розгляд вказаного суду, оскільки його зареєстрованим місцем проживання є м. Макіївка Донецької області. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він є внутрішньо переміщеною особою з 2014 року, проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 , суперечать посиланню відповідача у наданому ним відзиві на позовну заяву, згідно якого його місце проживання та реєстрації це місто Макіївка Донецької області.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судове засідання 30.10.2023 року не містить повного відеозапису судового засідання та журналу не мають правового значення, оскільки, ЦПК України передбачає окремий процесуальний порядок щодо вирішенню цього питання.

Посилання відповідача на те, що позивач не має права після виплати страхового відшкодування звертатись до суду з позовом про стягнення відшкодування в порядку регресу, колегія не бере до уваги, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в розмірі фактично виплаченого відшкодування, тобто понесених витрат, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2023 рокунемає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: