Справа № 161/3013/24
Провадження № 2/161/1737/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 червня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

14 лютого 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2021 року (справа № 161/18617/21) стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 3 112,52 гривень заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, а також 227 гривень судового збору. Позивач ОСОБА_1 вказує, що він є пенсіонером, має картковий рахунок, а тому вищевказаний борг за житлово-комунальні послуги було повністю стягнуто з нього. Крім того, з нього стягнуто 486 гривень виконавчого збору, плюс 25 гривень банківських послуг. Таким чином, всього він сплатив 3885,52 гривень. Також позивач зазначає, що його син ОСОБА_5 повернув йому ту частину коштів, яку йому належало сплатити як солідарному боржнику. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 добровільно повернути свою частину заборгованості відмовляються. На думку позивача, саме відповідачі своїми діями створюють йому великі борги за комунальні послуги, які доводиться сплачувати йому, хоча в силу свого матеріального становища він на це неспроможний. Такі обставини позивач вважає несправедливими. Враховуючи вимоги ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач зазначає, що всі мешканці квартири мають сплатити по 1/5 частині боргу від загальної суми 3885,52 гривень. Відповідач ОСОБА_3 має сплатити за двох осіб. Мотивуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що дії відповідачів завдають йому значної шкоди. На його картковий рахунок, куди йому нараховується пенсія було накладено арешт, внаслідок чого він не міг купити продуктів. Це викликало в нього тривогу, неспокій, в нього порушився сон та підвищився артеріальний тиск. Відповідачі зухвало не реагували на його прохання повернути кошти. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 2 000 гривень, тобто по 1000 гривень з кожного відповідача.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 777,10 гривень матеріальної шкоди та 1000 гривень моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1554,20 гривень та 1000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою судді від 29 лютого 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідачів до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками відповідачам надіслано засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відстеженням рекомендованого поштового відправлення «Укрпошта» підтверджується, що відповіде поштове відправлення не вручено адресатам особисто та повернуто «за закінченням терміну зберігання». Суд вживав усі доступні заходи з метою сповістити відповідачів про розгляд цієї справи, на телефонні виклики за номерами, які наявні в матеріалах справи, відповідачі також не відповідали.

Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у цій справі.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Луцькою міською радою 31 січня 2024 року прийнято рішення № 55/122 «Про перейменування департаменту соціальної політики Луцької міської ради на департамент соціальної а ветеранської політики Луцької міської ради».

Суд установив, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2021 року стягнуто солідарно з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ЖКП № 7 заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 3112,52 гривень та 227,75 гривень судового збору (а. с. 5).

Згідно з копією довідки місцевого обчислювального центру у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68740904 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖКП № 7 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 169,27 гривень. Виконавче провадження відкрито з метою примусового виконання судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2022 року в справі № 161/1861/21 (а. с. 9). В межах цього виконавчого провадження постановою від 19 грудня 2023 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 (а. с. 10).

Копією постанови головного державного виконавця ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 січня 2024 року підтверджується, що боржник ОСОБА_1 сплатив борг, а також виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, а тому примусове виконання судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2022 року в справі № 161/1861/21 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 13).

З копії свідоцтва про право власності на житло встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Таким чином, документально підтверджено, що ОСОБА_1 , будучи одним із солідарних боржників, самостійно та в повному обсязі сплатив борг, а також поніс супутні витрати щодо сплати судового збору, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, витрати банківської комісії за перерахунок коштів. За розрахунком позивача, загальний розмір його витрат, які пов`язані з виконання судового наказу судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2022 року в справі № 161/1861/21, становить 3 885,52 гривень. Такий розрахунок відповідачі не заперечили та не спростували.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), який застосовано також у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Подавши свої докази, сторони реалізують право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства, суд ураховує надані позивачем пояснення та докази, а також ураховує, що відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву не подали. При вирішенні цього спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про задоволення вимоги позову про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 777,10 гривень матеріальної шкоди та стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1554,20 гривень матеріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

Суд ураховує, що накладення арешту на кошти позивача та стягнення з нього всієї суми заборгованості, а також тривале невиконання відповідачами свого обов`язку повернути кошти позивачу в порядку регресу безумовно негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань. Крім того, суд ураховує вік позивача, який є пенсіонером, та його матеріальне становище, а тому стягнення з нього всієї суми заборгованості за всіх чотирьох солідарних боржників було для нього надмірним тягарем, а накладення арешту на картковий рахунок позивача порушило його звичний життєвий уклад, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав, а також враховуючи засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача по 1000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надані такі документи: договір про надання правової допомоги від 01 лютого 2024 року; акт прийому-передачі надання правових послуг № 01 від 06 лютого 2024 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 06 лютого 2024 року, якою підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив гонорар адвокату Кобилинській Є. І. в розмірі 1 000 гривень.

Наведене дає підстави для висновку, що витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень є доведеними (документально підтвердженими), а тому підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 81, 141, 263-265, 280, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 777 грн. 10 коп. матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1554 грн. 20 коп. матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1 211,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН - НОМЕР_1 );

Відповідач 1: ОСОБА_2 , (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач 2: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Повне заочне рішення суду складено 28 червня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області