ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2244/24

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/633/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачки на його користь 507 794, 34 грн у відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 18 січня 2021 року позичив в борг матері, яка є відповідачкою у справі, 13 150 доларів США з метою придбання нею квартири. У написаній розписці ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кошти за його вимогою, але не пізніше 05 січня 2024 року. Наступного дня, 19 січня 2021 року ОСОБА_2 запропонувала позивачу придбати у неї двокімнатну квартиру, яка в подальшому мала перейти у власність дітей позивача. Погодившись на пропозицію, ОСОБА_1 передав відповідачці у якості завдатку 13 050 доларів США.

Зобов`язання щодо повернення грошових коштів та укладення з позивачем договору купівлі-продажу квартири відповідачка не виконала, у зв`язку з чим позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків з батьками та дітьми, погіршенні фізичного стану. Завдану моральну шкоду оцінив у 507 794,34 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди передано на розгляд до Новозаводського районного суду м. Чернігова.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на винесення оскаржуваної ухвали з порушенням процесуальних норм та неповноту з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд, указуючи про непідсудність даної справи Деснянському районному суду м. Чернігова, залишив поза увагою те, що за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 фактично не проживає, оскільки указаний багатоквартирний житловий будинок зазнав пошкоджень під час окупації м. Чернігова російськими військами, в тому числі, і квартира, в якій зареєстрована відповідачка і яка на час пред`явлення позову про стягнення моральної шкоди не відновлена повністю, тобто не придатна до проживання.

Зазначає, що звертався до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, який розглянуто по суті. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 визначила та указала єдину адресу свого місцезнаходження АДРЕСА_2 , яка територіально віднесена до підсудності Деснянського районного суду м. Чернігова. Наполягав, що позов до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди пред`явлений до належного суду з дотриманням приписів ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

У наданому відзиві ОСОБА_2 , не заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, указує, що квартира АДРЕСА_3 частково зруйнована під час агресії РФ, і на даний час житло остаточно не відновлено, тому не придатне для проживання.

Зазначає, що постійно проживає по АДРЕСА_2 . Дана квартира належить їй на праві приватної власності. Іншого житла для постійного проживання відповідачка не має. Формальну зміну місця реєстрації ускладнено тим, що житло за місцем її реєстрації пошкоджено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до Новозаводського районного суду м. Чернігова за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що місцеперебування відповідачки ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до підсудності Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , предметом якого є стягнення з відповідачки моральної шкоди, завданої порушенням останньою грошових зобов`язань (а.с. 2-5).

За даними, які указав ОСОБА_1 у позові, зареєстрованим місцем проживання відповідачки є АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що фактичним місцем проживання ОСОБА_2 являється кв. АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим скерував позов до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Згідно з наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області на запит суду першої інстанції відомостями ОСОБА_2 з 16 лютого 1993 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ст. 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), а ст. 30 ЦПК України випадки виключної підсудності.

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про передачу даної справи на розгляд до Новозаводського районного суду м. Чернігова, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки, дотримавшись указаних положень процесуального закону щодо визначення саме територіальної підсудності.

Посилання скаржника на те, що за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 фактично не проживає, а позов про стягнення моральної шкоди пред`явлений до належного суду з дотриманням приписів ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України, не беруться апеляційним судом до уваги з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому КМУ.

Закон дає конкретні визначення термінів «місце проживання» та «місце перебування». Так, місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , обґрунтовуючи підсудність позову про стягнення моральної шкоди Деснянському районному суду м. Чернігова, посилався на положення ч. 9 ст. 28 ЦПК України, яка передбачає, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Разом з тим, ці доводи позивача відхиляються колегією суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником норм ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення з цим позовом ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачкою у поданому відзиві, де вона зазначає, що за місцем реєстрації з березня 2022 року не проживає через пошкодження квартири в період військової агресії РФ. Фактичним місцем проживання ОСОБА_2 визначила квартиру АДРЕСА_5 . У позові ОСОБА_1 зазначив обидві адреси відповідачки, які наведено вище, що достеменно свідчить про обізнаність позивача і про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , і про її фактичне місце проживання.

Фактичне місце проживання не ототожнюється законодавцем із зареєстрованим місцем проживання (перебування) особи. Для застосування положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України необхідною умовою є наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку. Наведеною нормою не передбачено можливості звернення до суду з позовом за фактичним місцем проживання відповідача, не зареєстрованим у встановленому законом порядку. Доводи відповідачки про неможливість зміни місця реєстрації через пошкодження квартири на наведені висновки не впливають.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки ч. 1 ст. 27 ЦПК України прямо передбачає звернення з позовом саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача, тобто, визначальним є реєстрація місця проживання (перебування), а не фактичне місце проживання особи.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підсудна саме Деснянському районному суду м. Чернігова, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником вимог процесуального закону. За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про підсудність справи вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, а тому оспорювана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова