ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8464/24 Номер провадження 22-ц/814/3510/24Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 серпня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту ухвали 16 серпня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання незаконною відмови у наданні інформації, зобов?язання надати запитувану інформацію, стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким

визнати незаконною відмову АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» у наданні позивачці як споживачці інформації про порядок надання послуги;

зобов?язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» надати позивачці запитувану інформацію, а саме: в який спосіб та завдяки яким діям АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» виконує переміщення природного газу до оселі позивачки; надати докази перебування у власності АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» складових газорозподільної системи по вул. Яківчанській, Січових Стрільців, Старопавленківській і Гастело у м.Полтаві або надати копію договору на експлуатацію (користування, оренду) між АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» і власником складових ГРС на вказаних вулицях;

стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» на її користь 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона є споживачем природного газу, за послуги з розподілу якого відповідач вимагає від неї оплату. 07 серпня 2024 року вона як споживач електронною поштою направила до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» запит про надання їй публічної інформації, проте відповідач відмовив їй у наданні інформації, посилаючись на те, що така інформація не відноситься та категорії інформації, передбаченої п.4 ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що висновок суду першої інстанції про підсудність цього спору суду адміністративної юрисдикції є помилковими та суперечить фактичним обставинам і характеру спірних правовідносин.

Наголошується, що за поданим позовом учасниками спірних правовідносин є фізична особа споживач комунальних послуг і юридична особа приватного права виконувач житлово-комунальних послуг, отже спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про інформацію» і ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Обидва учасники спору не є суб?єктами владних повноважень, відповідачу його господарські повноваження ніхто не делегував, оскільки вони виникли на підставі господарського спору.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» викладені заперечення на поданий позов по суті, не наведено жодних міркувань щодо юрисдикції спору.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачка, яка є споживачем природного газу, вимагає від АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» надати їй інформацію (і відповідні докази) стосовно правових підстав і порядку надання послуг з розподілу природного газу по АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження, суддя суду першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 520/12042/18) викладені такі висновки щодо юрисдикції спорів про надання публічної інформації.

«5. За частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Згідно з частиною першою статті 77 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві особа, яка стверджує про порушене її право, повинна навести зміст позовних вимог, викласти обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку з цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив його права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставини, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

6. Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві виклав зміст дій відповідача, описав, у чому полягало порушення його прав, сформулював наслідки, які, з його погляду, настали внаслідок дій відповідача, як зміг пояснив, яким чином і чому дії відповідача зачіпають його права.

Зміст позовної заяви викладений в обсязі, з якого можна визначити характер спірних правовідносин і з дотриманням встановленого процесуальним законом порядку ухвалити одне із рішень, продиктованих їхнім змістом.

Позивач на підставі положень Закону № 2939-VI вимагав від суб`єкта господарювання надати йому публічну інформацію у вигляді належним чином завіреної копії наказу генерального директора ПрАТ від 17 березня 2016 року про затвердження Положення «Про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію». З цим запитом до ПрАТ звернувся тому, що це Товариство є генеральним підрядником будівництва багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З погляду ОСОБА_1 , запитувана інформація має ознаки публічної, нею володіє саме відповідач, який за профільним законом як суб`єкт господарювання може бути відповідачем у справах про оскарження бездіяльності розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Позов про бездіяльність розпорядника інформації із розгляду запиту на інформацію позивач подав до адміністративного суду із посиланням на положення частини третьої статті 23 Закону № 2939-VI, оскільки відповідно до цих положень на сформовані ним позовні вимоги поширюється юрисдикція адміністративних судів.

7. Із наведеного можна підсумувати, що якщо особа стверджує про порушення її права на доступ до публічної інформації, визначає вид інформації, її розпорядника та спосіб, яким останній порушує її право; чітко, ясно і однозначно формулює свої вимоги саме в аспекті забезпечення її права на отримання публічної інформації від суб`єкта господарювання; стверджує, що саме суб`єкт господарювання за законом, що регулює спірні відносини, є розпорядником запитуваної інформації; бажає захистити своє право і звертається за захистом до суду, виконує вимоги процесуального закону щодо форми та змісту подання позовної заяви (приміром сплачує судовий збір), то такий захист може надати тільки адміністративний суд, позаяк за законом на відносини із оскарження бездіяльності розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Якщо на стадії відкриття позовного провадження зі змісту позовних вимог, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і доказів, зазначених ним на підтвердження вказаних обставин, можна (попередньо, неофіційно, довільно тощо) визначити, що, наприклад, запитувана інформація не є публічною чи перебуває за межами будь-якої управлінської діяльності суб`єкта відносин у сфері доступу до публічної інформації, а розпорядник інформації не її володільцем чи носієм, то такі висновки чи судження не повинні робитись на момент постановлення чи ухвалення процесуальних рішень з питань, що стосуються підсудності чи юрисдикції спору, оскільки такого роду формулювання чи судження стосуються суті спору й мають використовуватися як мотиви тільки за результатами кінцевого розгляду спору по суті.

8. Аргументація судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі про непідсудність спору про оскарження бездіяльності розпорядника інформації щодо розгляду запиту на інформацію зводиться до того, що відомості, які запитував позивач, за своїм змістом та суттю не є публічною інформацією (немає публічного характеру) та перебувають за межами будь-якої управлінської діяльності суб`єкта відносин у сфері доступу до публічної інформації.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведене мотивування суду стосується вирішення справи по суті спору та не може бути вагомим та визначальним аргументом для ототожнення спору з цивільно-правовим та віднесення його до справ підсудних судам цивільної юрисдикції. У свою чергу це дає підстави визнати, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм процесуального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті позовного провадження у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.»

За змістом пред?явлених вимог позивачка просить зобов?язати відповідача надати їй інформацію, яка, на її переконання, є публічною відповідно до п.4 ч.1 ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до пункту 4 частини першої ст. 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно із частиною другою ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначено, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина п`ята ст. 10 ЗУ «Про доступ до публічної інформації»).

За частинами першою - третьою ст.23 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» як суб?єкт господарської діяльності має ознаки, визначені п.4 ч.1 ст.13.

Позивачка у позові наполягає, що запитувана інформація є публічною і що саме АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є розпорядником такої інформації, тому слід визнати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про підсудність цієї справи суду адміністративної юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2024 року

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов