Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/518/23
Провадження № 2/542/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Карась В.Р.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2023 року адвокат Сенкевич Володимир Іванович (надалі також представник позивача, ОСОБА_1 ) звернувся в інтересах ОСОБА_3 (надалі також позивач, ОСОБА_3 ) до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі також відповідач, ОСОБА_4 ), в якій просив:

- усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 (рнокпп: НОМЕР_1 ) шляхом повернення йому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2 ) у користування земельної ділянки площею 5,8601 га, кадастровий номер :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області;

- скасувати рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області Плахотник Інни Іванівни (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 64324169 від 28.07.2022 14:01:15),

- скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки (зареєстроване 25.07.2022 15:59:38 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 47450283) за договором оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 21.02.2022, який укладений між ОСОБА_4 (Орендар) та ОСОБА_3 (Орендодавець) з одночасним припиненням такого речового права.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 29-30 т.1).

Ухвалою суду від 20 червня 2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , а саме: оригіналу договору оренди земельної ділянки від 21 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_4 (Орендар) та ОСОБА_3 (Орендодавець) на земельну ділянку площею 5,8601 га, кадастровий номер :00:004:0280 (а.с. 92-93 т.1).

Ухвалою суду від 05 липня 2023 року призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 112-114 т.1).

Також, даною ухвалою визнано явку позивача ОСОБА_3 в судове засідання обов`язковою для відібрання експериментальних зразків підпису.

Зобов`язано ОСОБА_3 надати достовірні вільні та умовно-вільні зразки підпису (10-15 підп.) ОСОБА_3 у різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах, у т.ч. офіційних, виконаних до 21 лютого 2022 року, а саме: в документах, що посвідчують особу (посвідчення, членські квитки, тощо), в заяві про видачу паспорта (формі № 1), трудовій книжці, автобіографії, заявах, договорах, додаткових угодах, деклараціях, накладних, квитанціях, відомостях, касових ордерах, довіреностях, чеках, гарантійних талонах, блокнотах, щотижневиках, листах, фотокартках, листівках, інших документах службового (утворених в ході трудової діяльності, трудових відносин) та особистого характеру.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року ухвала Новосанжарського районного суду від 05 липня 2023 року залишена без змін (а.с.143-145 т.1).

24 жовтня 2023 року у приміщенні суду були відібрані експериментальні зразки підпису ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року (а.с. 158-159 т. 1) задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребувано від Новосанжарського сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області документи, що містять підпис ОСОБА_3 : при видачі паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , отримав паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 12.11.2021 та при видачі закордонного паспорта громадянину України на ім`я ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , видано 08.07.2022. Також витребувано від ОСОБА_4 оригінали розписки ОСОБА_3 від 28.01.2013 про отримання коштів від ОСОБА_4 та заповіту, підписаного ОСОБА_3 від 28.01.2013 на користь ОСОБА_4 (а.с. 158-159).

Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року (а.с. 201-202 т. 1) задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме:витребувано від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області: оригінал заяви ОСОБА_3 від 01.04.2014 про прийняття на посаду водія Супротивнобалківської сільської ради, оригінал додатку № 1 до розпорядження селищного голови від 30.12.2020 № 186-ОС, також витребувано від Полтавського обласного центру зайнятості: оригінали документів, які містять оригінал підпису ОСОБА_3 , починаючи з моменту постановлення на облік в службі зайнятості (з 01.01.2021) й до дати укладання договору з адвокатом про надання правової допомоги (29.11.2022).

Ухвалою суду від 18 січня 2024 року надано експертамПолтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ Українизібрані матеріали та матеріали справи для проведення призначеної експертизи (а.с. 218-219 т. 1), справа направлена до експертної установи.

15 лютого 2024 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Баранової Н.О. про неможливість проведення експертизи від 08 лютого 2024 року № СЕ-19/117-24/2096-ПЧ у цивільній справі № 542/518/23 за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

19 лютого 2024 року суд своєю ухвалою поновив провадження у справі № 542/518/23 (а.с. 231-232 т.1).

Ухвалою від 19 березня 2024 року Новосанжарський районний суд Полтавської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 254-255 т.1).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач дізнався, що 25 липня 2022 року відбулась державна реєстрація іншого речового права на вказану земельну ділянку права оренди земельної ділянки на підставі договору від 21 лютого 2022 року, строком на 10 років, орендар ОСОБА_4 .

Поряд з цим, представник позивача зазначив, що такого договору із ОСОБА_4 він не підписував, умови його не погоджував.

З огляду на викладене, враховуючи відмову ОСОБА_4 добровільно повернути спірну земельну ділянку, позивач звернувся до суду з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику. Саме цей спосіб захисту, на думку, представника позивача, є ефективним і таким, що відновить порушені права ОСОБА_3 , поряд з таким способом захисту як скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди та скасування державної реєстрації іншого речового права права оренди земельної ділянки.

Вказав на необхідність призначення почеркознавчої експертизи, з огляду на що у відповідача необхідно витребувати оригінал договору оренди земельної ділянки.

27 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 34-37 т.1), за змістом якого представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Зокрема, ним акцентовано увагу на недобросовісній поведінці позивача, який, зазначаючи про те, що він випадково дізнався про зареєстроване право оренди ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку, не повідомив суду про наявність у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 правовідносин, що склались раніше, і предметом яких є така земельна ділянка.

У відзиві вказано, що 28 січня 2023 року позивач отримав від відповідача 60000 грн в обмін на земельну ділянку, державний акт серії ПЛ № 135310, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради, склавши про це розписку. Також, 28 січня 2013 року на відповідача був складений заповіт позивача, посвідчений секретарем Супротивнобалківської сільської ради, предметом якого визначена спірна земельна ділянку, яку позивач заповідав відповідачу (а.с. 43 т. 1).

Складання зазначеної розписки та заповіту було обумовлено дією мораторії на продаж землі, який був знятий 01 липня 2021 року.

Після зняття мораторію сторони не дійшли згоди щодо продажу земельної ділянки, тому уклали 21 лютого 2022 року договір оренди земельної ділянки, який підписав позивач та який був зареєстрований через введений воєнний стан лише 25 липня 2022 року.

Щодо вимоги позивача про витребування примірнику договору оренди, представник відповідача зазначив про неможливість надати до суду оригінал договору у первісному стані з огляду на те, що з моменту вторгнення країни агресора на територію України, він був вимушений залишити своє житло та сховати наявні в нього документи, серед яких також був і вказаний договір оренди, у підвалі будинку, який був затоплений. Внаслідок затоплення підвалу договір був пошкоджений, з огляду на що відповідачем до суду був наданий примірник пошкодженого договору оренди. На підтвердження факту підтоплення підвалу, позивач просив викликати в судове засідання та допитати свідків, які допомагали усувати наслідки підтоплення.

04 травня 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 57-58 т.1), в якій зазначено, що ще у січні 2013 року між позивачем та відповідачем сформувались відносини, пов`язані з орендою спірної земельної ділянки.

Вказав, що аргумент відповідача про те, що у 2013 році він передав ОСОБА_3 грошові кошти за земельну ділянку, є зізнанням у правопорушенні купівлі земельної ділянки, яку на той час не можна було продавати.

На думку представника позивача, відповідач вважає спірну земельну ділянку своєю власністю, а тому він не вважав за необхідне надати для підписання спірний договір оренди власнику земельної ділянки ОСОБА_3 .

Вказав на відсутність у нього примірника договору оренди зазначеної земельної ділянки, оскільки копію такого договору з актом приймання-передачі він отримав у державного реєстратора.

На його думку, відсутність у відповідача договору оренди земельної ділянки є підставою для задоволення позову.

30 травня 2023 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (а.с. 73-76 т.1), за змістом яких вказано на суперечливу поведінку позивача, який спочатку демонструє своїм волевиявленням шляхом отримання коштів по розписці за земельну ділянку та шляхом складання заповіту на користь відповідача, своє бажання передати таку земельну ділянку відповідачу, а згодом звертається до суду з цим позовом.

Під час подачі позову до суду позивач не зазначив про існування взаємовідносин із відповідачем, які передували договору оренди земельної ділянки від 21 лютого 2022 року, але вже у відповіді на відзив вказав про укладення ще у 2013 році договору оренди цієї земельної ділянки строком на 10 років, примірник якого до суду він не надав.

Вказав, що позивач приховує свій примірник договору оренди земельної ділянки від 21 лютого 2022 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Позивач в судові засідання з розгляду справи по суті не з`явився.

За змістом ухвали від 19 березня 2024 року суд ухвалив допитати в якості свідків позивача та відповідача.

Позивач для допиту в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про відмову давати показання щодо себе, членів його сім`ї та близьких родичів відповідно до частини 1 статті 63 Конституції України (а.с. 24 т.2).

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, навів аргументи, що є аналогічними, викладеним у відзиві на позов та у додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 20 травня 2024 року відповідач був допитаний в якості свідка, в судове засідання, призначене на 24 червня 2024 року, не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не надавав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надані 20 травня 2024 року, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 135310 від 11.08.2005 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер: :00:004:0280, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,86 га, розташованої на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 11 т.1).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2022 (номер довідки 307842442), 25 липня 2022 року на земельну ділянку кадастровий номер: :00:004:0280, зареєстровано право оренди за ОСОБА_7 строком на 10 років, до 21.02.2032, орендодавець ОСОБА_3 (а.с. 20-21 т.1).

З наданої копії договору оренди земельної ділянки від 21 лютого 2022 року (а.с. 12-18 т. 1) встановлено, що орендодавець ( ОСОБА_3 ) надає, а орендар (ФОП ОСОБА_4 ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :00:004:0280, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,8601 га, строком на 10 років, орендна плата у розмірі 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування нею.

Відповідно до пункту 14.1 вказаного Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його укладення, право оренди за цим договором виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки б/н від 21.02.2022 орендодавець передав зазначену земельну ділянку, а орендар її прийняв в оренду (а.с. 19 т.1).

Вказуючи на те, що ОСОБА_3 як орендодавець не підписував вказаний договір оренди земельної ділянки від 21.02.2022 і підпис виконаний невідомою особою, він звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні такою земельною ділянкою, скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Поряд з цим, сторона відповідача проти позову заперечувала, вказуючи на те, що правовідносини щодо спірної земельної ділянки склались задовго до укладення вказаного договору оренди земельної ділянки від 22 лютого 2022 року, оскільки позивач мав намір передати у власність таку земельну ділянку відповідачу, з ув`язку з чим отримав гроші від ОСОБА_4 в сумі 60000 грн згідно з розпискою, наданою стороною відповідача (а.с. 42) від 23 січня 2013 року та склав заповіт на ім`я відповідача про те, що на випадок смерті він заповідає ОСОБА_4 земельну ділянку в розмірі земельної частки паю площею 5,86 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 135310 від 11.08.2005 (а.с. 43).

Представником позивача акцентовано увагу на тому, що договір оренди земельної ділянки підписаний як орендарем ОСОБА_4 , так і орендодавцем ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 20 травня 2024 року відповідач ОСОБА_4 відповідно до клопотання сторони позивача був допитаний у якості свідка, та пояснив, що примірник договору для підписання ОСОБА_3 він передав через дружину позивача. В подальшому, йому повернули підписаний договір оренди, який згодом був зареєстрований 25 липня 2022 року.

Для проведення призначеної судової почеркознавчої експертизи відповідачем був наданий його примірник договору оренди земельної ділянки від 22 лютого 2024 року, який поміщений у конверт № 1.

Представником відповідача і самим відповідачем пояснено, що у зв`язку із затопленням погребу ОСОБА_7 , в якому зберігались документи, в тому числі, і примірник вказаного договору оренди, останній є пошкодженим.

На підтвердження факту підтоплення підвалу у домогосподарстві ОСОБА_4 були допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які підтвердили, що 06 грудня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до них з проханням про допомогу викачати з погребу воду. Вказали, що у погребі, де було приблизно пів метра води, бачили ящики з документами і папками, які були у воді.

ОСОБА_4 зауважено, що через збройну агресію рф він змушений був залишити своє місце проживання та сховати свої документи у підвалі з метою їх збереження у разі ракетного обстрілу.

Судовим експертом Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Барановоюп Н.О. повідомлено про неможливість проведення експертизи від 08 лютого 2024 року № СЕ-19/117-24/2096-ПЧ у цивільній справі № 542/518/23 за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки (а.с. 225-228 т.1).

Зокрема, у повідомленні судового експерта зазначено, що всі аркуші досліджуваного договору деформовані, мають чисельні складки, покорбленості, шорсткість, втрату глянцю, розволокнення паперу, рукописні записи мають розпливи барвника. Встановлені ознаки свідчать про дію на документ зовнішніх факторів вологи. Підпис є непридатним для ідентифікації особи, яка його виконала.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню, та висновки щодо правозастосування

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частини 1, 2 статті 12 ЦПК передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У даній справі, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом ФОП ОСОБА_4 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 (рнокпп: НОМЕР_1 ) шляхом повернення йому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2 ) у користування земельної ділянки площею 5,8601 га, кадастровий номер :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області; скасувати рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області Плахотник Інни Іванівни (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 64324169 від 28.07.2022 14:01:15), скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки (зареєстроване 25.07.2022 15:59:38 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 47450283) за договором оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 21.02.2022, який укладений між ОСОБА_4 (Орендар) та ОСОБА_3 (Орендодавець) з одночасним припиненням такого речового права.

Позов обґрунтований тим, що позивач не підписував договір оренди земельної ділянки 21 лютого 2022 року.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).

По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц вказано, що: «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)».

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Договір оренди землі є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) вказала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

У свою чергу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 за вимогою орендодавця до орендаря, зокрема, про повернення земельної ділянки, зробив висновок про те, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 136/2517/18 за вимогою орендодавця до орендаря про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом витребування земельної ділянки від орендаря.

Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, скасувати рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Однак, належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

ОСОБА_3 же позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляв.

При цьому, позовні вимоги про скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди), що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не є належним способом захисту порушеного права, а вимога про усунення перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення є похідною.

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 необхідно відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.

При цьому суд зазначає, що обставини добросовісності орендодавця ОСОБА_3 належить оцінювати в межах розгляду справи за позовом орендодавця про визнання відсутнім права оренди, однак таких позовних вимог у цій справі позивач не заявляв.

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні в позові у повному обсязі, підстави для вирішення питання щодо розподілу судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Сенкевич Володимир Іванович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 508 від 22 лютого 2007 року;

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

представник відповідача: адвокат Слуцький Олександр Владиславович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 3827 від 08 квітня 2021 року.

Повний текст рішення складений 01 липня 2024 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва