Провадження № 2-др/760/176/24
Справа № 760/5782/24
Рух справи
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.11.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - відмовлено (т. ІІ, а.с. 46-58).

03.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача, датована 02.12.2024, в якій заявник просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат в межах розгляду справи № 760/5782/24, шляхом винесення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) судових витрат в сумі 424 951,30 грн (т. ІІ, а.с. 73-79).

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 06.12.2024 для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично таку заяву передано судді по реєстру 10.12.2024.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.12.2024 вказану заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, - прийнято до розгляду; запропоновано ОСОБА_1 надати до суду свої письмові міркування щодо відповідної заяви (т. ІІ, а.с. 67-69).

Щодо доводів заявника

В обґрунтування вимог заяви, зокрема, звертається увага на наступне:

-У відзиві на позовну заяву від 09.05.2024 представником відповідача було заявлено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_2 : а) поніс при ознайомленні з матеріалами справи в приміщенні суду 10 000 грн (2,5 години з розрахунку 4 000,00 грн за годину надання послуг адвокатом) та підготовку відзиву на позовну заяву, заяви про виклик свідків, доданих документів і подання їх до суду 64 000 грн (16 год. з розрахунку 4 000,00 грн за годину надання послуг адвокатом); б) очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції: - витрати на професійну правничу допомогу: в розмірі 200 000 грн (50 год. з розрахунку 4 000,00 грн за годину надання послуг адвокатом), що включає підготовку до розгляду справи у судових засіданнях, участь у судових засіданнях суду першої інстанції, у тому числі час на дорогу до/з суду, час очікування судового засідання, підготовку процесуальних документів; - додатково 10 % гонорару успіху у разі, якщо буде досягнуто мету надання правничої допомоги ОСОБА_2 (буде відмовлено у стягненні боргу/залишено позовну заяву без розгляду/закрито провадження у справі); - інші витрати, пов`язані з розглядом справи (п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), які включають в себе витрати пов`язані: а) із залученням свідків та проведенням експертизи - в сумі витрат, які будуть понесені на вказані дії; б) з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в сумі 200,00 грн. Остаточний розмір судових витрат буде визначено на підставі Акта про надання послуг, який буде складено за результатами надання правничої допомоги у суді першої інстанції;

-Загальний розмір судових витрат в межах розгляду справи в суді першої інстанції складає 424 951,30 грн, які складаються з витрат: - на професійну правничу допомогу в сумі 424 736,30 грн; - які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій в результаті розгляду цієї справи в суді першої інстанції в сумі 215,00 грн.

- Заявлений розмір витрат підтверджується наступними доказами: 1) Договором про надання правничої допомоги № 02/01-24 від 08.01.2024 (далі - Договір), додатковою угодою № 01 від 09.05.2024 (далі - Додаткова угода), які укладені між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС". В п. 4.3 Договору сторони погодили, що вартість послуг розраховується, враховуючи погодинні ставки за надання послуг адвокатом в 2024 році в сумі 4 000 грн за годину. В додатковій угоді № 01 від 09.05.2024 вказано, що: "1. Сторони домовилися, що відповідно до: 1.1. п. 1.2 Договору Виконавцем мають бути надані Клієнту наступні види правничої допомоги: - надання правничої допомоги в цивільній справі № 760/5782/24, що перебуває у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 4 675 085,62 грн за договором позики від 18.08.2022; 1.2. п. 4.3 Договору у разі якщо буде досягнуто мету надання правничої допомоги Клієнту, зазначеної в п. 1.1. цієї Додаткової угоди, Клієнт додатково сплачує Виконавцю гонорар у розмірі 10 (десяти) відсотків від досягнутого результату - відмови у стягненні коштів (боргу) з Клієнта/залишенні позовної заяви без розгляду/закритті провадження у справі"; 2) Рахунком на оплату № 29/11-2024-2Р від 29.11.2024 та актом про надання послуг № 29/11-2024-2А від 29.11.2024 з детальним переліком правничої допомоги, що надавалася Відповідачу в суді першої інстанції згідно з Договором; Платіжними документами про оплату послуг ТОВ "Нова пошта" та АТ "Укрпошта", а також про сплату гонорару.

- Для відповідача ця справа має велике значення, оскільки: - стосується стягнення з нього значних коштів (спочатку в сумі 4 675 085,62 грн, які завдяки поданим представником відповідача заявам по суті справи, заявою позивача від 12.06.2024 були зменшені до 2 707 363,01 грн); - пов`язана з незручностями у вигляді необхідності захисту своїх прав та інтересів, хвилюванням у зв`язку з незаконним стягненням коштів.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, зокрема, додано: докази направлення такої заяви та доданих до неї документів позивачу 02.12.2024.

Щодо правової позиції відповідача

12.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить суд зменшити розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, до суми 30 000,00 грн (т. ІІ, а.с. 99-106).

В обґрунтування такого клопотання звертається увага, зокрема, на те, що:

-На обґрунтування кількості витраченого часу правової допомоги, представник відповідача долучив детальний перелік правничої допомоги, який дублюється в рахунку на оплату № 29/11-2024-2Р від 29.11.2024 та в акті про надання послуг № 29/11-2024-2А від 29.11.2024. Однак дослідивши вказаний перелік правничої допомоги, представник позивача вважає, що цей документ не встановлює реальність витраченого часу;

-Маючи відповідний кабінет у підсистемі «Електронний суд» та завантажені судом матеріали справи у підсистему «Електронний суд», представник відповідача мав змогу ознайомитися з матеріалами таким шляхом, не витрачаючи 2,5 години на ознайомлення в приміщенні суду. Отже, витрати у сумі 10 000,00 грн на ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва (враховуючи час на дорогу до/з суду) не є необхідними, а отже і не є реальними;

-Перелік правничої допомоги встановлює, що адвокат Наконечний В.Л. 09.05.2024 витратив 16 години на підготовку та подання відзиву на позовну заяву та заяву про виклик свідків. Проте, не зрозуміло скільки часу витрачено адвокатом на вчинення кожної дії окремо (окремо підготовка відзиву, окремо подання, окремо підготовка заяви про виклик свідків), отже вбачається за неможливе встановити реальний час виконання кожної дії, погодитися або заперечити проти використаного часу та розрахунку витрат. Отже, витрати у сумі 64 000,00 грн на підготовку та подання до Солом`янського районного суду міста Києва відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 (з урахуванням збору доказів), заяви про виклик свідків є недоведеним та не є співмірним, а отже і не підлягає задоволенню;

-Перелік правничої допомоги встановлює, що адвокат Наконечний В.Л. 04.06.2024 витратив 6,5 годин на підготовку та подання заперечення та ознайомлення з матеріалами справи. Проте, не зрозуміло скільки часу витрачено адвокатом на вчинення кожної дії окремо (окремо підготовка заперечень, окремо ознайомлення з матеріалами справи). З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача подано до суду заперечення на 9 сторінках, де доводи наведені у останній фактично дублюють доводи зазначені у відзиві на позовну заяву. Отже, витрати у сумі 26 000,00 грн на підготовку та подання до Солом`янського районного суду міста Києва заперечення та ознайомлення з матеріалами справи є недоведеним та не є співмірним, а отже і не підлягають задоволенню;

-Справа № 760/5782/24 не є складною, не потребувала вивчення додаткових джерел права, додаткового національного законодавства або практики ЄСПЛ. Спір виник між фізичними особами. Представник позивача вважає, що суми (10 000,00 грн, 10 000,00 грн, 12 000,00 грн, 18 000,00 грн) за кожне судове засідання є неспівмірними зі складністю справи та ринковими цінами адвокатських послуг. Тому на думку представника позивача, витрати представника відповідача на участь у судових засіданнях підлягають зменшенню;

-Враховуючи обставини цієї справи, «гонорар успіху» не є необхідним, а його розмір у 10% від досягнутого результату у справі є завищеним та не розумним. Отже, стягнення «гонорару успіху» у розмірі 10% у сумі 270 736,30 грн не підлягає задоволенню;

-Спеціалізація справи № 760/5782/24 - спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу. Сторонами справи є фізичні особи, а предметом спору є стягнення заборгованості, зі сплати процентів за договором позики. Справа розглянута за 4 судових засідання. Вказане підтверджує, що справа № 760/5782/24 не є складною, не потребувала вивчення додаткових джерел права, додаткового національного законодавства або практики ЄСПЛ;

-З переліку правничої допомоги вбачається, що представником відповідача підготовлено лише 4 процесуальних документа невеликої складності (відзив на позовну заяву, заява про виклик свідків, заперечення, заява про ухвалення додаткового рішення) та прийнято участь у 4х судових засіданнях. Вимога про стягнення 424 951,30 грн правової допомоги не відповідає критеріям розумності, співмірності, ринковій ціні за вказаний обсяг наданої правової допомоги представником відповідача.

Враховуючи вказане, представник позивача вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є недоведеним, є необґрунтованим та є неспівмірним із даною справою. Стягнення 424 951,30 грн витрат на правову допомогу є способом надмірного збагачення.

Враховуючи співмірність, розумність, доведеність, складність судової справи, незначний обсяг наданих представником відповідача послуг, частина з яких, на думку представника позивача, є недоведена та є нерозумною, представник позивача вважає, що відповідач має право отримати відшкодування судових витрат в сумі ринкових цін, а саме 30 000 грн.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Порядок ухвалення судового рішення встановлено у ст. 233 ГПК України. ГПК України не включає до поняття "порядок ухвалення судового рішення" "процедуру розгляду справи по суті в загальному чи письмовому провадженні", яка виділена в окремі глави процесуальних кодексів (гл. 6 ЦПК України, гл. 6 ГПК України) /див. постанову Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 925/790/17, провадження № 925/580/20/.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду вважає, що посилання представника позивачки, що документи по суті справи підписувалися та подавалися до суду безпосередньо ОСОБА_1 , що, на його думку, ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги адвокатом Лісовським Р. А. не підтверджено, оскільки відповідачкою доведено реальність надання правничої допомоги.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відзиві на позов представник відповідача, зокрема, навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він (т. І, а.с. 71):

-А) поніс при ознайомленні з матеріалами справи в приміщенні суду 10 000 грн (2,5 години з рахунку 4 000,00 грн за годину надання послуг адвокатом) та підготовку відзиву на позовну заяву, заяви про виклик свідків, доданих документів і подання їх до суду 64 000 грн (16 год. з розрахунку 4 000,00 грн за годину надання послуг адвокатом);

-Б) очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції:

-витрати на професійну правничу допомогу:

-в розмірі 200 000 грн (50 год. з розрахунку 4 000,00 грн за годину надання послуг адвокатом), що включає підготовку до розгляду справи у судових засіданнях, участь у судових засіданнях суду першої інстанції, у тому числі час на дорогу до/з суду, час очікування судового засідання, підготовку процесуальних документів;

-додатково 10 % гонорару успіху у разі, якщо буде досягнуто мету надання правничої допомоги ОСОБА_2 (буде відмовлено у стягненні боргу/залишено позовну заяву без розгляду/закрито провадження у справі);

-інші витрати, пов`язані з розглядом справи (п.п. 2, 4 ч. З ст. 133 ЦПК України), які включають в себе витрати пов`язані:

а) з залученням свідків та проведенням експертизи - в сумі витрат, які будуть понесені на вказані дії;

б) з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в сумі 200,00 грн.

- Остаточний розмір судових витрат буде визначено на підставі Акта про надання послуг, який буде складено за результатами надання правничої допомоги у суді першої інстанції.

На підтвердження надання правничої допомоги та її обсягу представником відповідача до матеріалів справи долучено копії:

-свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (т. І, а.с. 126);

-ордеру серії АА № 1435380 від 24.04.2024 (т. І, а.с. 125);

-договору № 02/01-24 від 08.01.2024 про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатським об`єднанням «Джі Ен ЕС Партнерс» в особі керуючого партнера Наконечного В.Л., та ОСОБА_2 (т. ІІ, а.с. 89-94);

-додаткової угод № 1 від 09.05.2024 до договору № 02/01-24 від 08.01.2024 про надання правничої допомоги;

-рахунку на оплату № 29/11-2024-2Р від 29.11.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02/01-24 від 08.01.2024 (т. ІІ, а.с. 80-81);

-акту про надання послуг № 29/11-2024-2А від 29.11.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02/01-24 від 08.01.2024 (т. ІІ, а.с. 82-83);

-платіжної інструкції № 811758 від 29.11.2024 на суму 424 951,30 грн з призначенням платежу «оплата за надання правничої допомоги у справі № 760/5782/24 зг. рах. № 29/11-2024-2Р від 29.11.2024, без ПДВ» (т. ІІ, а.с. 87);

-інформаційного повідомлення про зарахуванням коштів № 811758 від 29.11.2024 (т. ІІ, а.с. 88).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (див. постанову Верховного Суду від 17.02.2022 № 120/2553/19-а).

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/1692/23).

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Відповідні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Суд бере до уваги те, що, як вже зазначалось, позивач скористався своїм правом на подачу письмових пояснень та подав заяву від 12.12.2024 в якій просить зменшити відшкодування судових витрат до 30 000,00 грн.

Суд вважає доводи, викладені у відповідній заяві сторони позивача переважно слушними та обґрунтованими.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (див. постанову Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 922/1583/23).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (див. постанову Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 160/19098/21).

Попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України (див. постанови Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 824/20/23, від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19).

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому суд враховує, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 519/2-5034/11). Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, провадження № 14-202цс21).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

У постановах від 19.02.2022 у справі № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У пункті 268 рішення від 23.01.2014 у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23, провадження № 61-697 св 24).

Разом з тим, в частині вимог представника відповідача про оплату правничої допомоги з урахуванням «гонорару успіху», суд звертає увагу на наступне.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

На думку суду, значна частина послуг, вказаних в акті про надання послуг № 29/11-2024-2А від 29.11.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02/01-24 від 08.01.2024, у даній конкретній справі не була дійсно необхідною та неминучою/неодмінною, тобто не відповідає критерію реальності адвокатських витрат.

Разом з тим, суд бере до уваги, що обов`язок адвоката щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді передбачає не лише відповідальність за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документа чи виступ у суді, а зобов`язує адвоката вчинити комплекс дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21, провадження № 11-75заі23).

Щодо пропорційності суми витрат на правничу допомогу до суми позову, то суд звертає увагу на те, що у даному конкретному випадку сума спору не вплинула на складність справи та обсяг доказів, що був дійсно необхідним для її розгляду.

Оцінивши подані відповідачем докази на підтвердження понесених судових витрат, предмет позову, категорію та складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, які буои дійсно необхідними та неминучими для розгляду даної справи, ступінь врахування судом при прийнятті рішення правової позиції представника відповідача, а також з урахуванням доводів заяви позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 40 000,00 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, провадження № 12-66гс23).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 133, 137, 141, 263-265, 268, 270, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 760/5782/24, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 , приватний будинок) 40 00,00 грн (сорок тисяч гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу

Суддя Л. Л. Зуєвич