Справа № 202/2683/24
Провадження № 2/202/2998/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/2683/24

за позовом

ОСОБА_1

до

Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради

про захист прав споживачів, -

за участю:

представника позивача адвоката Голубніченка В.О.

представника відповідача ОСОБА_2 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

19.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 19.02.2021 він став власником квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим звернувся до відповідача КП «Дніпроводоканал» ДМР з заявою про переоформлення особового рахунку, укладення договору про надання послуг, а також повідомив про зміну власника. В подальшому між ним та відповідачем був укладений типовий договір про надання послуг та на його ім`я був переоформлений розрахунковий рахунок з колишнього власника.

Однак, 01.02.2024 в дверях своєї квартири, він побачив попередження від відповідача про заборгованість та повідомлення, якщо заборгованість у розмірі 52 870,80 грн не буде погашена, то відбудеться відключення від водопостачання.

Після чого, він звернувся до відповідача з проханням про отримання розрахунку заборгованості за його особовим рахунком № НОМЕР_1 , та отримав його 14.02.2024.

З вказаного розрахунку випливає, що станом на 07.2018 сальдо складає 26 477,62 грн та станом на 02.2021 заборгованість складає 44 783,90 грн. Загальна заборгованість за період з 07.2018 по 01.2024 складає 52 870,80 грн.

Однак, до 19.02.2021 власником квартири була ОСОБА_3 . Отже, відповідач нараховує йому заборгованість за спожиті послуги за період коли він ще не був власником квартири.

Крім того, у пункті 2.4 договору купівлі-продажу від 19.02.2021 ОСОБА_3 , як продавець, та ОСОБА_1 , як покупець, домовились, що продавець стверджує, що немає заборгованості по сплаті за комунальні послуги на квартирну платню, в разі її виявлення, продавець зобов`язується сплатити цей борг.

Тобто, заборгованість за період з 07.2018 по 19.02.2021 у розмірі 44 783,901 грн виникла з вини попереднього власника ОСОБА_3 .

Оскільки договір купівлі-продажу від 19.02.2021 не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України, тому вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР сформульовані у претензіях про сплату за період з 07.2018 по 19.02.2021 в розмірі 44 783,90 грн та скеровані до ОСОБА_1 , як нового власника, є безпідставними.

Враховуючи викладене, просив суд визнати безпідставним та таким, що підлягає скасуванню нарахування КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованості за водопостачання та водовідведення у розмірі 44 783,90 грн. по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 ; зобов`язати КП «Дніпроводоканал» ДМР виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 №1-67 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 19.02.2021.

26.02.2024 по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

18.03.2024 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов з якого випливає, що відповідач позовні вимоги не визнає з тих підстав, що станом на 01.02.2021 на момент придбання квартири ОСОБА_1 борг за спожиті послуги складав 44 783,90 грн. Виключення з актів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою сплинув строк позовної давності чи розподіл боргів на особових рахунках відноситься до виключної господарської діяльності підприємства, та є правом, а не обов`язком. Вважають, що у позивача відсутне право на звернення до суду, підприємством його права не порушені, спір між сторонами відсутній. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Просили у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Голубніченко В.О. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 просила у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. за реєстровим №159, ОСОБА_1 купив, а ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_1 .

У пункті 2.4 договору купівлі-продажу від 19.02.2021 ОСОБА_3 , як продавець, та ОСОБА_1 , як покупець, домовились, що продавець стверджує, що немає заборгованості по сплаті за комунальні послуги на квартирну платню, в разі її виявлення, продавець зобов`язується сплатити цей борг.

Відповідач по справі КП «Дніпроводоканал» ДМР за адресою: АДРЕСА_2 надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Квартирі присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 судом встановлено, що станом на 18.02.2021 заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення становила 42 054,45 грн, та утворилась за період з 07.2018.

У період з 19.10.2020 по 19.02.2021 власником квартири була ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 19.10.2020. Суду не надано доказів хто був власником квартири до 19.10.2020.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорене в договорі купівлі-продажу.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Договір купівлі-продажу від 19.02.2021, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди покупця на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з надання централізованого водопостачання та водовідведення попередніх власників вказаної квартири. На нього не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність квартири.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року, у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20).

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання КП «Дніпроводоканал» ДМР виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 19.02.2021 року, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачами до 19.02.2021 року.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53 цс 21), вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка розглядається, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).

У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Отже суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання КП «Дніпроводоканал» ДМР виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 19.02.2021 року, та вважає, що відповідачем його право порушене, а також звертає увагу, що відповідач не визнав і активно заперечував щодо задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України (завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.03.2023 у справі №176/552/22.

Щодо позовних вимог в частині визнання безпідставним та таким, що підлягає скасуванню нарахування відповідачем заборгованості у розмірі 44 783,90 грн по квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом, заборгованість у розмірі 42 054 грн 45 коп., а не 44 783,90 грн, по квартирі АДРЕСА_1 нарахована до набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру, і його права захищені судом шляхом зобов`язання КП «Дніпроводоканал» ДМР виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 19.02.2021 року.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради () виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 19 лютого 2021 року у сумі 42 054,45 (сорок дві тисячі п`ятдесят чотири) грн 45 коп.

Стягнути із Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради () на користь держави 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн) грн 20 коп. на відшкодування судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 01.07.2024.

Суддя А. О. Михальченко