Справа № 750/8974/24
Провадження № 2/750/1819/24
01 липня 2024 року м. Чернігів
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіна Т.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,
в с т а н о в и л а :
26 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова зі скаргою на дії державного виконавця Деснянського відділу виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Судом встановлено, що позивачем подано позовну заяву про визнання неправомірними дій, бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. Проте проаналізувавши матеріали даної зави суд доходить висновку, що подано скаргу на рішення, дії чи бездіяльність виконавця. Таким чином, суд розцінює подану позовну заяву як скаргу.
Суд, вивчивши матеріали скарги, доходить висновку, що вона не відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), з урахуванням положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
З огляду на те, що у розділі VII ЦПК України, який присвячений регулюванню судового контролю за виконанням судових рішень, не врегульоване питання щодо форми та змісту скарги на дії посадової особи органу державної виконавчої служби, суд, з урахуванням положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України, зазначає, що скарга на дії посадової особи органу державної виконавчої служби має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, що передбачені положеннями ст. ст. 175, 177 ЦПК України.
Дана скарга має бути залишена без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 175, 447 ЦПК України.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Згідно п. 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
Заявник у скарзі визначив статус учасників справи, як позивач, відповідач, хоча відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Таким чином, заявнику необхідно правильно визначити статус учасників справи, за участю яких згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України має розглядатися скарга.
Крім того, статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
На сьогодні в законодавстві немає чіткої норми, яка б визначала поняття «поважна причина», її загальні ознаки. Також немає переліку поважних причин чи певного кола обставин, які можна вважати достатньою підставою для поновлення пропущених процесуальних строків.
Натомість законодавець передбачив, що причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням норм ст. 89 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При зверненні до суду представник скаржника подав клопотання про поновлення строку для звернення зі скаргою, який, на його думку, був пропущений з поважних причин, оскільки попередньо уже була подана позовна заява.
Як вбачається з матеріалів скарги, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.06.2024 позовну заяву повернуто з підстав відсутності підпису представника.
Разом з тим, процесуальні порушення при поданні скарги не є поважними причинами для поновлення строку для звернення зі скаргою на дії приватного виконавця, оскільки скаржник не реалізував свої права у належний процесуальний спосіб.
Суд вважає, що вказані обставини не є достатніми, переконливими для поновлення пропущеного строку для подачі скарги та не відносяться до непереборних, пов`язаних із дійсними істотними труднощами, а також не належать до тих, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.
З врахуванням викладеного, скаржнику слід уточнити суб`єктний склад сторін спору про оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС та надати докази на підтвердження поважності пропуску права скаржника на оскарження постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 447 ЦПК України,
скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця - залишити без руху.
Запропонувати заявнику в 5 денний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки.
Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у зазначений в ній строк, скарга вважатиметься неподаною і буде повернута.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала не оскаржується.

Суддя