П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Київ

Справа № 369/250/23

Провадження№22-ц/824/10706/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 26 червня 2024 року

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Желепи О.В., Шкоріної О.І.,

секретаря: Мудрак Р.Р.

сторони позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року, ухваленого у складі судді Пінкевич Н.С. у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у шлюбі з відповідачем перебуває з 1995 року. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Сімейне життя з ОСОБА_2 не склалось, в них постійно виникають розбіжності. Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 29 липня 1995 року у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №118.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26 січня 2023 року до суду надійшли пояснення відповідача ОСОБА_2 , в якому він зазначав що, намірів розірвати шлюб не має.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2023 року, сторонам по справі надано строк на примирення до 11 квітня 2023 року.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 , ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року зупинено провадження по справі на підставі п.2 ч.1ст.251 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року вищевказану ухвалу районного суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи.

02 лютого 2024 року до суду надійшло нове клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 29 липня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №118 - розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Вважає, що наведені в рішенні суду доводи, не відповідають дійсності, застосовані з порушенням норм права та логіки.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Зазначила, що розгляд справи був таким довгим виключно через недобросовісну поведінку відповідача, який з незрозумілих підстав, заперечує проти розірвання шлюбу, хоча ще до початку війни в Україні, вони не проживали разом. Вважає вказану апеляційну скаргу безпідставною, незаконною та такою, що направлена на порушення її конституційних прав на свободу та особисту недоторканість, на вільне вираження своїх поглядів і переконань стосовно свого особистого та сімейного життя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Савицька С.Л., проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав суть викладених в апеляційній скарзі вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 29 липня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №118.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Неповнолітніх дітей сторони не мають.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264, 367 ЦПК України, встановивши, що сім`я фактично розпалась, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Крім того, колегія суддів враховує, що обсяг часу між часом відкриття провадження у справі 17 січня 2023 року та до часу ухвалення у справі судового рішення 02 лютого 2024 року становить більше одного року, у відповідача було достатньо часу для того, аби скористатись своїм правом в позасудовому порядку переконати позивача щодо доцільності збереження шлюбу та примирення із ним, якщо дійсно відповідач цього примирення потребував. Колегія суддів вважає, що відповідач штучно затягує розгляд справи, фактично примушуючи позивача до перебування у шлюбі з ним.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Заперечення на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі, колегія суддів вважає необґрунтованими. При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував висновки Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19, від 12 грудня 2022 року у справі №456/2541/19, тощо, в яких Верховний Суд чітко сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Станом на час вирішення питання про зупинення провадження матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що військова частина, де проходить службу відповідач ОСОБА_2 , переведена на воєнний стан або залучена до виконання бойових завдань.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: О.В. Желепа

О.І. Шкоріна