ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1591/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2741/24 Категорія: 310020000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

06 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2018 року з ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання спільних дітей до їх повноліття. На даний час, сину ОСОБА_3 виповнилось 18 років та він навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва». Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року. Форма навчання: денна.

Вказує, що всі витрати на навчання позивач вимушена нести самостійно, оскільки син навчається на денній формі навчання та немає змоги влаштуватись на роботу, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 травня 2024 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судом першої інстанції враховано те, що син сторін продовжує навчання, та потребує матеріальної допомоги, яку батько спроможний надавати, оскільки є здоровим та працездатним. Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини заробітку.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до закінчення дитиною навчання - 30.06.2025 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд допустив істотні порушення норм процесуального та матеріального права, що є підставою для скасування чи зміни рішення.

Вказує, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до досягненням ним 23 років є необґрунтовані, оскільки термін його навчання закінчується 30.06.2025 року. Станом на час ухвалення судового рішення не відомо чи буде син ОСОБА_3 продовжувати навчання після 30.06.2025 року, а тому питання про стягнення аліментів на його утримання до досягнення 23 років є передчасним.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, купує продукти харчування, сезонний одяг, засоби гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів.

Вказує, що він матеріально не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) на дитину, в той час коли в нього вже є аліментні обов`язки щодо сплати аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку на утримання доньки ОСОБА_5 .

Вважає, що оскільки ОСОБА_3 , який продовжує навчання отримує стипендію, матеріальну допомогу матері, а також враховуючи ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», згідно якої прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3028 грн. на місяць, наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки та непрацездатної матері - розмір аліментів у твердій грошовій формі у сумі 5000 грн. щомісячно буде достатнім на утримання сина на період навчання до 30.06.2025 року.

04 жовтня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та дійшов до законного висновку про відсутність підстав до задоволення позову та зміни способу стягнення аліментів.

Вважає, що вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення не можуть підлягати задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими, а оскаржуване рішення суду є законним та ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо долучених відповідачем до апеляційної скарги доказів, вказує, що останні не мають бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції та не були предметом розгляду. Разом з тим, скаржником в апеляційній скарзі не вказано причини не подання вказаних доказів до суду першої інстанції. Відповідачем не було заявлено клопотання про долучення вказаних доказів до матеріалів справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.05.2006 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 19.05.2006 року було зроблено відповідний актовий запис № 311 (а.с.7). У вказаному актовому записі батьками ОСОБА_3 зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06.06.2019 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.10).

З Довідки № 166 від 01.05.2024 року Відокремленого структурного підрозділу «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу УНУС» вбачається, що ОСОБА_3 є студентом III курсу денної форми навчання відокремленого структурного підрозділу «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва». Навчається на державній формі навчання, термін навчання з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року (а.с.11).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі вказує на те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку) та матір похилого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій він допомагає коштами на харчування та лікування. Вказує, що щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, взяв до уваги факт перебування на утриманні відповідача неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який навчається та потребує матеріальної допомоги, суду надано не було.

Доказів того, що повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здатний самостійно себе утримувати, з урахуванням того, що має самостійний дохід у вигляді стипендії, яка є незначною і у зв`язку з цим не потребує надання матеріальної допомоги з боку батька, матеріали справи також не містять. Так, особа, яка продовжує навчання, крім основних витрат на навчання, має також потребу в підручниках, витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, одяг тощо.

Що стосується твердження скаржника про утримання своєї матері ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження того факту, що на утриманні відповідача перебуває матір, яка є пенсіонеркою, ОСОБА_2 надав копію паспорту матері ОСОБА_6 , згідно якого вбачається, що остання зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.32-34).

Згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Саме по собі посилання відповідача на пенсійний вік матері не зумовлює необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини, яка навчається, оскільки такий обов?язок утримувати повнолітню дитину, передбачений діючим сімейним законодавством, а надання матеріальної допомоги матері відповідач здійснює добровільно, оскільки жодних доказів щодо обов?язкового утримання матері відповідачем матеріали справи не містять.

Доводи скаржника стосовно того, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до досягненням ним 23 років є необґрунтовані, оскільки термін його навчання закінчується 30.06.2025 року, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивачка просила суд стягнути аліменти до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, що відповідає вимогам СК України.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не оцінив докази у їх сукупності, чим порушив процесуальну норму щодо оцінки доказів у цивільному процесі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому недостатніми є посилання скаржника, що ним доведено відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, так як доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, які перевірено та оцінено судом першої інстанції.

Додані скаржником додатки до апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останнім клопотання про прийняття апеляційним судом вказаних додатків в апеляційній скарзі в якості доказів в порядку ст. 367 ЦПК України не заявлялося.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З урахуванням того, що обставини щодо визначення розміру аліментів, передбачених статтею 182 ЦПК України, досліджувались судом першої інстанції під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам сина ОСОБА_3 , так і можливостям його батька, відповідача у справі.

Судом першої інстанції обґрунтовано визначено період за який має стягуватись аліменти на дитину, яка продовжує навчання, а саме з 06 травня 2024 року (з часу подання позовної заяви) і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягненням ОСОБА_3 23-річного віку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді