УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Черков В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Селидіввугілля» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

22.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ, яким стягнути з ДП «Селидіввугілля» на її користь заборгованість по заробітній платі її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 115690, 58 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд приходить до переконання про необхідність відмови у видачі судового наказу, з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Згідно з ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Отже, право вимоги щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у порядку наказаного провадження належить працівнику.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 зазначеної статті із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати встановлення кола спадкоємців особи, якій не виплачена нарахована заробітна плата.

Зі змісту ст. 161 ЦПК України слідує, що для видачі судового наказу вимоги заявника, який знаходиться у трудових відносинах з боржником мають стосуватися лише стягнення грошової суми. Спори, що виникають на підставі інших вимог, зокрема спадкових правовідносин, розглядають за правилами позовного провадження.

Пред`явлення вимог після померлої особи, цивільна правоздатність якої на момент вирішення питання про видачу судового наказу припинена, виключає можливість видачі такого наказу, в той час як вимога, яка заявлена заявницею, стосується стягнення заборгованості, яка утворилася по заробітній платі її чоловіка, тому суддя приходить до висновку, що за таких обставин у видачі судового наказу за вимогою ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 160-167, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Селидіввугілля» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд, який постановив ухвалу, протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя