справа № 388/208/24
провадження № 2/388/199/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Кнурова О.А.,

секретар судового засідання Лященко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовомТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором надання позики № від 08.01.2020 у розмірі 48168,02 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.01.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № . Зазначав, що відповідачем порушені умови вказаного кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Також зазначав, що на підставі договору факторингу № 14-07/21 ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 08.01.2020. Надалі на підставі договору відступлення прва вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за зазначеним договором № від 08.01.2020.

Ухвалою від 02.02.2024 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що вона не підписувала заяву анкету на отримання кредиту від 28.01.2020 та не отримувала грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. від ТОВ «ІНФІНАНС». Також висловила незгоду із нарахуванням відсотків за користування кредитом понад 30 днів обумовлених кредитним договором. Крім того, зазначала, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правову допомогу є необґрунтованою враховуючи категорію спірних правовідносин, обсяг доказів у справі та її розгляд у спрощенному позовному провадженні.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач висловив заперечення проти позиції відповідача, наведеної у відзиві.

Свою позицію позивач обґрунтував тим, що кредитні кошти було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , а нарахування відсотків відповідає умовам договору.

Ухвалою від 01.05.2024 за клопотанням позивача судом було витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» документи щодо видачі ОСОБА_1 платіжної картки НОМЕР_1 та зарахування на неї грошових коштів у сумі 4000,00 грн., у період з 28.01.2020 по 30.01.2020..

На виконання зазначеної ухвали АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано суду витребувані документи.

Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у ньому та заявах по суті справи. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у відзиві на позовну заяву та заявах по суті справи. У задоволені позову просила відмовити у повному обсязі.

Дослідивши докази у справі і з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем з приводу невиконання зобов`язань за договорами.

Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини.

Між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 08.01.2020 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № .

Зазначений договір було підписано ОСОБА_1 електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором.

За умовами зазначеного договору діючий ліміт кредиту становив 20000,00 грн, максимальний строк кредиту - 30 календарних днів, максимальна процентна ставка - 1,75 % за один календарний день.

Відповідно до пропозиції та акцепту оферти від 28.01.2020 на надання 6 траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 28.01.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 08.01.2020 ОСОБА_1 дала згоду на отримання кредиту (траншу) у розмірі 4000,00 грн. на строк 30 днів з відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом.

За даними виписки за договором № б/н за період 28.10.2020 - 31.01.2020 на банківську картку, рахунок за якою відкрито у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 , 28.01.2020 надійшли грошові кошти у розмірі 4000 грн.

За даними договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», та додатку до нього, - право грошової вимоги за договором № від 08.01.2020 перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

За даними договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/23 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», та додатку до нього, - право грошової вимоги за кредитним договором № від 08.01.2020 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

З огляду на правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке.

Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 УК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Отже, суд констатує, що ОСОБА_1 підписавши 08.01.2020 електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором договір № погодилась на отримання від ТОВ «ІНФІНАНС» кредитних коштів та погодилась з умовами їх повернення, зазначеними у договору, а саме, протягом 30 календарних днів зі сплатою 1,75 % за один календарний день користування ними.

Таке підписання договору узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України та відповідає умовам, наведених вище норм Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис».

При цьому, ОСОБА_1 , отримавши 28.01.2020 на підставі зазначеного договору грошові кошти у розмірі 4000,00 грн., що підтверджено, зокрема, випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та не спростовано стороною відповідача, - не повернула їх протягом 30 календарних днів та не спалила відсотки за користування ними.

Розмір відсотків, що підлягають сплаті ОСОБА_1 у межах виконання зобов`язань за зазначеним вище договором становить 2100,00 грн. виходячи із розрахунку 4000 (сума кредиту) х 1,75 % (відсотки за користування кредитом) х 30 (строк надання кредиту).

Нарахування відсотків, передбачених кредитним договором, поза передбаченим договором строком надання кредиту суперечить вимогам чинного законодавства і така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-Ц (провадження № 14-318цс18).

Також судом встановлено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є правонаступником ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», який у свою чергу є правонаступником ТОВ «ІНФІНАНС», у праві вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 08.01.2020, і таке правонаступництво відповідає умовам положень ст. 512 та ст. 514 ЦК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги встановлення наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № від 08.01.2020 та встановлення невиконаного зобов`язання відповідача зі сплати відсотків за користування кредитом, - суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за зазначеними кредитними договорами і відсотків за користування ним є частково доведеними та обґрунтованими, а тому вони підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів юридичної особи.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається таке.

Відповідно до положень ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона відповідача клопотала про зменшення витрат на оплату правничої допомоги посилаючись на те, що витрати позивача на адвоката неспівмірні зі складністю справи.

Таким чином, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності досудової підготовки, підготовки заяв з процесуальних питань, які було подано до суду, беручи до уваги складність справи, характер виконаної адвокатом роботи, її обсяг та витрачений ним час, їх пропорційність до предмета спору, - суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Отже, питання розподілу судових витрат у частині витрати на професійну правничу допомогу слід вирішити відповідно до вищенаведених обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема, положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути частину понесених останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі, який відповідає співмірності, необхідності та розумності таких витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - 1266,40 грн. (10000,00 х 6100,00 / 48168,02).

Питання розподілу судових витрат у частині судового збору слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 3028,00 грн., слід стягнути частково - пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача у розмірі 383,47 грн. (3028,00 х 6100,00 / 48168,02).

Керуючись статтями 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позовну заявуТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 08.01.2020 у сумі 6100 (шість тисяч сто) грн. 00 коп., з яких: 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп. відсотки за користування кредитом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові втрати у сумі 1649 (одна тисяча шістсот сорок дев`ять) грн. 87 коп., з яких: у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 383 (триста вісімдесят три) грн. 47 коп.; у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 1266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду безпосередньо або через Долинський районний суд Кіровоградської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

- позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3 офіс 306, м. Київ, 01133, ;

- відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 28.06.2024.

Суддя О.А. Кнуров