ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3535/23

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/482/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Чернігівська міська рада,

особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем, померлою ОСОБА_3 , за адресою місцезнаходження спадкового майна, АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що він є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а отже спадкоємцем за законом першої черги, якій на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 . Інша половина належить його померлому брату ОСОБА_4 , який у вказаній квартирі на момент смерті матері не проживав.

Зазначав, що після смерті ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не подавав, а тому спадкова справа не відкрита.

Указував, що за декілька місяців до смерті здоров`я ОСОБА_3 значно погіршилося, вона була госпіталізована до відділення інтервенційної кардіології міської лікарні. Після виписки матері з лікарні він одразу переїхав до неї, здійснював за нею догляд (готував їсти, прав одяг, купував та допомагав приймати ліки, прибирав, психологічно підтримував) та фактично проживав з нею до смерті. Похованням матері займався самостійно.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.09.2023 заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , особа яка не брала участі у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, грубе порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що станом на дату смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані та постійно проживали: нині покійний чоловік особи, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_4 (син ОСОБА_3 ); сама ОСОБА_2 та малолітні дочки ОСОБА_5 (2011 р.н.) та ОСОБА_6 (2014 р.н.).

Зазначає, що ОСОБА_4 не заявляв про свою відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, а отже, він прийняв спадщину після своєї матері як спадкоємець за законом першої черги, однак не отримавши свідоцтво про право на спадщину помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Указує, що за її заявою після смерті ОСОБА_4 . приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. відкрито спадкову справу №37/2023.

Уважає, що вона, як спадкоємець ОСОБА_4 , а так само його спадкоємиці за законом малолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі її як законного представника, мали бути обов`язково залучені судом до участі у даній справі в якості заінтересованих осіб, оскільки рішення у вказаній справі безпосередньо впливає на обсяг спадкових справ спадкоємців ОСОБА_4 .

Із посиланням на ч. 6 ст. 235 ЦК України наголошує, що за викладених обставин заява ОСОБА_1 мала бути залишена судом першої інстанції без розгляду.

Звертає увагу суду на те, що у переліку досліджених судом матеріалів справи відсутні будь-які докази фактичного проживання заявника разом із ОСОБА_3 у той чи інший період часу та здійснення догляду за нею. Насправді ОСОБА_1 не проживав зі своєю матір`ю протягом останніх місяців її життя, а лише час від часу відвідував її за місцем проживання ОСОБА_3 .

Вислухавши суддю доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Шевченка О.А., який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника ОСОБА_1 адвоката Кінебаса О.М., який не заперечував проти залишення заяви без розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із доведеності заявником факту його проживання на день смерті матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права.

У справі встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.04.2001, виданого виконавчим комітет Новозаводської районної ради м. Чернігова, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (сину ОСОБА_3 ) в рівних частинах. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по 1/2 ідеальній частці за кожним (а.с. 14, 15, 50).

28.04.2011 ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , та змінив прізвище після реєстрації шлюбу на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 42). У цьому шлюбі народилися ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 43, 44).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторно) серії НОМЕР_3 (а.с. 12).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 20.08.2021 за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 46).

10.03.2023 ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. із заявами про прийняття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , за якими заведено спадкову справу № 37/2023 (а.с. 74-76).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71955814 від 28.03.2023 щодо ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (§ 25 рішення ЄСПЛ у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та § 65 рішення ЄСПЛ у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у рішенні у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року, заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи, у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд зазначає, що судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах (постанова Верховного Суду у справі № 139/122/14-ц від 28.09.2022).

За приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (Постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21).

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції стосується прав і обов`язків ОСОБА_2 , а також неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , законним представником яких є ОСОБА_2 , як спадкоємців за законом після померлого ОСОБА_4 , котрий, в свою чергу як спадкоємець першої черги за померлою ОСОБА_3 в силу приписів частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, але не оформив своїх спадкових прав, проте суд не залучив їх до участі у справі.

Крім того, судом не враховано, що між сторонами виник спір про право на спадкове майно, а виходячи зі змісту статей 293, 294, 315 ЦПК України, встановлення факту, що має юридичне значення можливе лише за відсутності цивільно-правового спору з метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд не досліджує доводи апеляційної скарги, що стосуються суті справи та не дає їм правову оцінку, оскільки вбачається спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження за участю осіб, на права та законні інтереси яких впливає.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишенню без розгляду, з роз`ясненням йому права на пред`явлення позову на загальних підставах.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення суду скасовано, то судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 805,20 грн (а.с. 55) слід стягнути із заявника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ч. 6 ст. 294, 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на пред`явлення позову на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 805,20 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2024 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко