ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Київ

справа № 522/2279/21

провадження № 61-11984св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Князюка О. В., Погорєлової С. О. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» (далі - ТОВ ФК «Укртехфінанс») звернулося до суду з позовом в якому просило звільнити з-під арешту нерухоме майно, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо арешту нерухомого майна, а саме: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , який був накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 липня

2010 року Третьою одеською нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 10010589, 07 липня 2010 року) номер запису про обтяження 35802445

від 07 липня 2010 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного нерухомого майна, а накладений арешт перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, що стало підставою для звернення до суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 16 грудня 2021 року під головуванням судді Косіциної В. В. у задоволенні позову ТОВ «ФК «Укртехфінанс» відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд вважав, що незважаючи на наявність у відповідача пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач не скористався своїм правом на оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2010 року у справі № 2-5739/2010 року на підставі якої був накладений арешт на належне відповідачу нерухоме майно, та яке є судовим актом, яким вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі.

Одеський апеляційний суд постановою від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» задовольнив частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення.

Звільнив з-під арешту нерухоме майно, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо арешту нерухомого майна, а саме: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2010 року Третьою Одеською нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 10010589,

07 липня 2010 року) номер запису про обтяження 35802445 від 07 липня 2010 року.

Приймаючи оскаржену постанову апеляційний суд вважав, що ТОВ ФК «Укртехфінанс» в установленому законом порядку набуло право власності на спірну квартиру на підставі статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 47 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується свідоцтвом від 04 березня

2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т. І. Право власності товариства зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 березня 2020 року, отже воно може звертатися з позовом про зняття арешту.

Позивач не заперечував, що право власності на нерухоме майно було набуте після накладення арешту і сам по собі арешт не був перешкодою для реєстрації права власності на це майно, проте його наявність позбавляє ТОВ ФК «Укртехфінанс» можливості розпорядження нерухомим майном.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року в якій просить оскаржену постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08 листопада 2021 року у справі № 369/10136/18 де зазначено, що накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Чинним законодавством передбачений вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи; скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 09 жовтня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Приморського районного суду м. Одеси.

26 жовтня 2023 року цивільна справа № 522/2279/21 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

14 квітня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого, банк надавав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США на строк до 16 квітня 2018 року зі сплатою 13, 5 % річних за користування кредитом.

Також 14 квітня 2008 року вказані вище сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 ;

14 квітня 2008 року АКБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_4 договір поруки

№ 197062, згідно з якими поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з вищевказаного кредитного договору.

Ухвалою від 02 липня 2010 року у справі № 2-5739/2010 Київський районний суд

м. Одеси задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та серед іншого майна наклав арешт на 1/2 частину квартиру

АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Третя одеська нотаріальна контора наклала обтяження на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 10010589, номер запису про обтяження 35802445 від 07 липня 2010 року).

Рішенням 24 листопада 2015 року, ухваленим Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/15763/15-ц, суд задовольнив позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та стягнув на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 0 в розмірі 147 375 грн. Рішення набрало законної сили.

На момент ухвалення Приморським районним судом м. Одеси рішення

від 24 листопада 2015 року 1/2 частка спірного майна вже перебувала під арештом відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси;

28 листопада 2019 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Укртехфінанс» уклали договір факторингу № 28/11/2019, відповідно до якого усі права вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 0 з усіма додатковими до нього угодами були відступлені ТОВ ФК «Укртехфінанс».

Також 28 листопада 2019 року АТ «УкрСиббанк» відступило цессіонарію права за договором іпотеки, що укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

28 листопада 2019 року на виконання договору факторингу № 28/11/2019 АТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Укртехфінанс» склали акт приймання-передачі документації.

На підставі виданого Приморським районним судом м. Одеси виконавчого листа, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г. В.

30 вересня 2019 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження і

19 грудня 2019 року в рамках виконавчого провадження виставив на електронні торги (СЕТАМ) чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Зазначена квартира не була продана на електронних торгах, а тому відповідно до даних свідоцтва № 420, яке 04 березня 2020 року видав приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Жосан Т. І., ТОВ ФК «Укртехфінанс», вирішило залишити непродане майно за собою. При цьому позивач вказує, що під час реєстрації права власності нотаріус не повідомила його про те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2010 року на частку придбаного майна був накладений арешт. Позивач вказував, що про існування обтяження на квартиру йому стало відомо лише 02 лютого 2021 року з Інформаційної довідки

№ 242667975;

Апеляційний суд встановив, що в роздруківці з офіційного сайту СЕТАМ, наданої відповідачем як додаток до відзиву на позовну заяву, у розділі «Інформація про лот», зазначені усі відомості про обтяження майна, у тому числі і арешт № 10010589, накладений ухвалою у справі № 2-5739/2010 Київським районним судом міста Одеси. Суд встановив, що інформація про арешт майна на момент придбання на електронних торгах спірної квартири була відкритою.

Згідно наданої позивачем та дослідженою судом копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 лютого 2021 року

№ 242667975 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу

Жосан Т. І. внесла запис про обтяження майна на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2010 року у справі № 2-5739/2010, вид обтяження - арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження - 1/2 частка.

Апеляційний суд вказав, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, ні у відділів державної виконавчої служби м. Одеса, ні в приватних виконавців на виконанні немає ні ухвал, ні рішень у справі № 2-5739/2010. Сторони також не надали копії виконавчого листа чи постави про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що набув право власності на спірну квартиру у порядку реалізації майна з електронних торгів, проте ухвала Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2010 року про забезпечення позову обмежує його право на користування спірною квартирою.

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі

№ 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі

№ 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі

№ 554/8004/16 дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Апеляційний суд встановив, що право власності позивача на спірну квартиру виникло в порядку виконання рішення суду шляхом передачі стягувачу нереалізованого майна - предмета іпотеки, яка (іпотека) була зареєстрована 14 квітня 2008 року, тобто до накладення 02 липня 2010 року арешту в межах цивільної справи за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , повного товариства Одеський міський ломбард «Байлек» про стягнення заборгованості за договором позики.

Врахувавши, що накладення арешту на спірну частку квартири відбулось у справі, учасниками якої ТОВ ФК «Укртехфінанс» чи АТ «УкрСиббанк» не були, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у районного суду були відсутні підстави для відмови у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не скористався своїм правом на оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2010 року у справі № 2-5739/2010 на підставі якої накладено арешт на належне відповідачу нерухоме майно.

Врахувавши, що позивач, як правонаступник кредитора-іпотекодержателя, набув в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості право власності на нерухоме майно, а наявність арешту перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатися ним, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо аргументу касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08 листопада 2021 року у справі № 369/10136/18 колегія суддів доходить таких висновків.

За обставинами наведеної справи позивач - АТ «Піреус Банк МКБ» є іпотекодержателем майна, на яке ухвалою місцевого суду, постановленою у справі, учасником якої він не був, був накладений арешт, проте права власності на нього у АТ «Піреус Банк МКБ» не виникло.

Таким чином фактичні обставини у справі, яка є предметом касаційного перегляду та у наведеній заявником справі не однакові.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими апеляційним судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального закону.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров