Справа № 308/5047/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 червня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Середнянської селищної ради Ужгородського району, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В., Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

1.до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від адвоката Буришина Віталія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивачка) до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області , місцезнаходження: 89452, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., селище міського типу Середнє, вулиця Закарпатська, будинок, 63 (далі - відповідач-1), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі - відповідач-2), у якій представник позивачки просить суд:

1.1.визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батьки позивачки за час шлюбу спільними зусиллями побудували за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який у 1985 році на підставі будівельного паспорту перебудували побудувавши новий житловий будинок та ряд надвірних споруд взамін знесених.

3.Таким чином, відповідне майно було об`єктом права спільної сумісної власності її батьків.

4.Після смерті батька позивачки її мати вступила в управління та володіння спадковим майном, чим прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

5.На даний момент мати позивачки померла, а сама позивачка позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ у позасудовому порядку на будинок та надвірні споруди й будівлі за вищезгаданою адресою, тому належним та ефективним способом захисту за обставин цієї справи є визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування.

6.Інші учасники процесу правом на подання заяв по суті спору не скористалися, що не позбавляє суд можливості вирішити справу по суті за наявними матеріалами.

ІІ. Рух справи

7.Ухвалою від 17.05.2018 суд зупинив провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №308/3741/18 за позовом ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ужгородська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

8.Ухвалою від 13.11.2023 провадження у справі поновлено.

9.Ухвалою від 14.02.2024 суд залучив Першу Ужгородську державну нотаріальну контору в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

10.Ухвалою від 14.02.2024 суд залучив ОСОБА_2 співвідповідачем по справі.

11.Ухвалою від 16.05.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки про зупинення провадження у справі.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом

12.Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

13.Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.09.2023 по справі №308/3741/18 та підтверджується копіями свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_2 від 18.11.2008 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09.08.2016, копії яких містяться в матеріалах справи.

14.Батьком позивачки згідно зі свідоцтвом про народження (повторне) серії НОМЕР_2 від 18.11.2008 значиться ОСОБА_5 .

15.Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №2 від 06.06.2016 батьки позивачки зареєстрували шлюб 07.12.1952.

16.Батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне).

17.Позивачка уклала шлюб 25.05.1974 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_4 від 25.05.1974.

18.Як встановлено Закарпатським апеляційним судом по справі №308/3741/18, 16.08.2016 ОСОБА_1 подала заяву до Ужгородської райдержнотконтори про прийняття спадщини після смерті матері позивачки ( ОСОБА_3 ).

19.Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44779009 від 16.08.2016 спадкова справа за померлою ОСОБА_3 заведена 16.08.2016.

20.Окрім цього, спадщину за ОСОБА_3 прийняла також відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується копією її заяви (Т.1, а.с. 151).

21.15.04.2016 мати позивачки ОСОБА_3 склала заповіт на користь позивачки ОСОБА_1 , за яким вона заповіла на користь позивачки все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право.

22.Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2022 по справі №308/3741/18 означений заповіт від 15.04.2016 №47 визнано недійсним.

23.Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.09.2023 по справі №308/3741/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування, резолютивну частину залишено без змін.

24.Згідно з відповіддю КП «Ужгородське районне БТІ нерухомого майна» від 19.05.2017 №155/01-16 первинна технічна інвентаризація житлового будинку з прибудовою до житлового будинку (закритою верандою) та належними до нього надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 проведено 02.03.1972.

25.У результаті первинної технічної інвентаризації нерухомого майна зафіксовано, що житловий будинок (літ. А), який був побудований з блоків саманних складався з 2(двох) кімнат житловою площею 31,95 кв.м., загальною площею 50,50 кв.м.

26.Крім житлового будинку (літ. А) на земельній ділянці знаходилися надвірні будівлі та споруди: сарай (літ. Б) площею основи забудови 37,20 кв.м., сарай (літ. В) площею основи забудови 10,20 кв.м., вбиральня (літ. Г) площею основи забудови 0,9 кв.м., огорожі (№1-4) (ворота (№1), огорожа (№2), огорожа (№3), огорожа (№4)), колодязь (№5), тротуар (І).

27.Згідно із записом №193 у реєстровій книзі №2 (два) житлових будинків по селищу міського типу Середнє Ужгородського району Закарпатської області житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовувався за адресою АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 ) був зареєстрований Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації 22.03.1973 на праві особистої власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Середнянською селищною радою 05.03.1973 за №197 на підставі рішення селищної ради №15 від 26.02.1973.

28.Із цієї ж відповіді КП «Ужгородське районне БТІ нерухомого майна» від 19.05.2017 №155/01-16 вбачається, що в результаті проведення 17.01.1989 поточних інвентаризаційно-оцінювальних робіт нерухомого майна зафіксовано, що знесені житловий будинок (літ. А), сарай (літ. В), вбиральня (літ. Г), огорожі (№1-4), тротуар (І), змінено призначення будівлі літера Б із сараю на літню кухню, змінено нумерацію колодязя з №5 та ІІ (римське ІІ), збудовані новий житловий будинок (літ. А) з прибудовою до житлового будинку (закритою верандою) (літ. а), сарай (літ. В), вбиральня (літ. Г), огорожі (№1-7), тротуар (І).

29.Житловий будинок (літ. А) з прибудовою до житлового будинку (закритою верандою) (літ. а), який був побудований з цегли керамічної у 1985 році складався з трьох кімнат житловою площею 60,20 кв.м., загальною площею 167,10 кв.м. у тому числі підвал площею 76,80 кв.м. та перший поверх площею 90,30 кв.м.

30.Літня кухня (літ. Б) складалася з 3 приміщень загальною площею 26,10 кв.м., у тому числі коридор площею 5,6 кв.м., кухня площею 8,9 кв.м., житлова кімната площею 11,6 кв.м.

31.Крім житлового будинку (літ. А) з прибудовою до житлового будинку (закритою верандою) (літ. а) на земельній ділянці знаходилися надвірні будівлі та споруди: літня кухня (літ. Б) загальною площею 26,10 кв.м. та площею основи забудови 38,50 кв.м., сарай (літ. В) площею основи забудови 32,20 кв.м., вбиральня (літ. Г) площею основи забудови 1,3 кв.м., огорожі (№1-7) (ворота (№1), огорожа (№2), хвіртка (№3), огорожа (№4), огорожа (№5), хвіртка (№6), огорожа (№7)), споруда (тротуар (І)), споруда (колодязь) (ІІ)).

32.В результаті проведення 29.09.1996 поточних інвентаризаційно-оцінювальних робіт нерухомого майна зафіксовано, що збудовано котельню (літ. Д) площею забудови основи 7,9 кв.м.

33.Рішенням виконавчого комітету Середнянської селищної Ради депутатів трудящих Ужгородського району Закарпатської області від 30.05.1974 за №46 «Про затвердження списків по проведенню перенумерації будинків та присвоєння назви окремих вулиць в с. Середнє» змінено номер житлового будинку з АДРЕСА_2 .

34.У відповідності до технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, а саме - на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 - об`єкт складається з:

34.1.житлового будинку (літ. А), рік побудови - 1987, площа основи (забудови) - 119,8 кв.м.;

34.2.літньої кухні (літ. Б), рік побудови - 1961, площа основи (забудови) - 37,80 кв.м.;

34.3.сараю (літ. В), рік побудови - 1961, площа основи (забудови) - 32,3 кв.м.;

34.4.вбиральні (літ. Г), рік побудови - 1985, площа основи (забудови) - 1,3 кв.м.;

34.5.господарської будівлі (літ. Д), рік побудови - 1989, площа основи (забудови) - 5,9 кв.м.;

34.6.огорож (№1-4).

35.Представник позивачки звертався до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області з адвокатським запитом №76 від 09.05.2017, у якому просив повідомити про те, коли і ким був побудований житловий будинок

АДРЕСА_3 .На виконання цього запиту Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської надано відповідь від 12.05.2017 №245/02-24, з якої вбачається, що будівництво індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 проводилося на підставі будівельного паспорту. Термін початку та закінчення будівництва за будівельним паспортом становить 28.07.1982-28.07.1984.

37.Пунктом 3 відповіді Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.04.2017 №195/02-24 передбачено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 не відносився до колгоспного двору.

38.Згідно з відміткою у паспорті матері позивачки ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

39.Також суд з`ясував, що відповідно до інформації, яка обліковується ГУ ДМС в Закарпатській області, батько позивачки з 11.11.1993 значиться знятим з реєстраційного обліку з адреси АДРЕСА_1 як померлий, а мати позивачки як померла значиться з 09.08.2016 знятою з реєстраційного обліку з адреси АДРЕСА_1 , що підтверджується листом ГУ ДМС в Закарпатській області №4.1/53067 від 25.09.2017.

40.Як стверджується у листі Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області №429/02-24 від 19.09.2017, на момент смерті ОСОБА_5 (батько позивачки) на Середнянській селищній раді заповіт від його імені не складався і не посвідчувався.

41.Згідно з архівним витягом з рішення 10 сесії 22 скликання Середнянської селищної ради «Про передачу у приватну власність земель для ведення особистих підсобних господарств, присадибних ділянко для будівництва житлових будинків в АДРЕСА_4 » від 05.09.1997 матері позивачки було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,43 га за адресою АДРЕСА_1 .

42.05.04.2017 державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

43.Зі змісту постанови державного нотаріуса вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувала відсутність правовстановлюючих документі на вказаний житловий будинок.

44.Виходячи з наявності підстав для визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

ІV. Позиція суду

45.Вирішуючи спір по суті, суд виходив із такого.

46.Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

47.Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

48.Суд звертає увагу на те, що спір у справі, яка розглядається, стосується спадкування позивачкою житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після смерті її матері.

49.При цьому, як встановив суд, згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 09.08.2016 мати позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто з урахуванням часу відкриття спадщини до спірних правовідносин слід застосовувати, зокрема, положення ЦК України в редакції від 11.06.2016, яка діяла на момент смерті матері позивачки.

50.Статтею 1216 ЦК України в редакції від 11.06.2016 було передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

51.Відповідно до положень статті 1217 ЦК України в редакції від 11.06.2016 спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

52.До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України в редакції від 11.06.2016).

53.За правилами статті 1223 ЦК України в редакції від 11.06.2016 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

54.Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України в редакції від 11.06.2016 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

55.Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

56.Позивачка прийняла спадщину після смерті її матері, про що 16.08.2016 подала заяву до Ужгородської райдержнотконтори. Вказану обставину встановлено Закарпатським апеляційним судом під час розгляду справи №308/3741/18, що зумовлює висновок про преюдиціальний характер цієї обставини для вирішення справи №308/5047/17 в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України.

57.Таким чином, позивачка вважає, що до неї перейшло право власності на спадкове майно, а саме - на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Водночас у зв`язку з відсутністю документів, що засвідчують приналежність їй права власності, державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій.

58.За таких обставин, позивачка вважає, що наявні підстави для визнання за нею права власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами в судовому порядку.

59.Суд встановив, що згідно із записом №193 у реєстровій книзі №2 (два) житлових будинків по селищу міського типу Середнє Ужгородського району Закарпатської області житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовувався за адресою АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 ) був зареєстрований Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації 22.03.1973 на праві особистої власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Середнянською селищною радою 05.03.1973 за №197 на підставі рішення селищної ради №15 від 26.02.1973.

60.Тобто реєстрація будинку проводилася у період дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція).

61.Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

62.Відповідно до пунктів 4 та 7 розділу ІІ Інструкції реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1.

63.До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації.

64.Пунктом 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачалося, що до числа таких документів належать, зокрема, свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

65.Згідно з пунктом 21 розділу IV Інструкції Бюро технічної інвентаризації у своїй роботі по реєстрації будинків і домоволодінь зобов`язані: а) ознайомитись із документами, поданими установами, підприємствами, організаціями і окремими громадянами на підтвердження їх права власності на будинок (домоволодіння); б) з`ясувати підстави виникнення і порядок переходу до установи, підприємства, організації чи громадянина права власності, правильність оформлення документів, число учасників спільної власності і частку, яка належить кожному із співвласників.

66.Пунктом 23 розділу IV Інструкції передбачалося, що на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток №4).

67.Відповідно до положень пункту 24 розділу IV Інструкції у випадку виявлення будинків, що збудовані самовільно, бюро технічної інвентаризації повідомляє про це виконком місцевої Ради депутатів трудящих для вжиття заходів у відповідності зі статтею 105 Цивільного кодексу УРСР, яка застосовується незалежно від часу будівництва будинку.

68.Частинами першою та другою статті 105 ЦК УРСР встановлювалося, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

69.За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами.

70.У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України зверталася увага судів на те, що Указом Президії Верховної Ради УРСР від 9 грудня 1963 р. "Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР" ст.105 ЦК надана зворотна сила. Тому правила цієї статті про наслідки самовільного будівництва застосовуються і до тих будівель, які споруджені до 1 січня 1964 р., якщо за законом, що діяв раніше, допущене громадянином порушення давало підстави для визнання будинку самовільною будівлею.

71.Таким чином, положення цитованої Інструкції передбачали як механізм проведення реєстрації житлових будинків (домоволодінь), так і алгоритм реєстрації права власності на відповідні об`єкти. Поряд із цим, норми Інструкції встановлювали, що у разі виявлення будівництва, яке має ознаки самовільності, бюро технічної інвентаризації повідомляє про це виконком місцевої Ради депутатів трудящих для ініціювання процедури знесення чи вилучення самовільно збудованого об`єкта.

72.У контексті викладеного суд вказує на відсутність будь-яких відомостей про те, що старий будинок за адресою АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 ) відповідав ознакам самовільності.

73.Водночас матеріали справи не містять відомостей про час завершення будівництва старого будинку за вищевказаною адресою, як і не містять документального підтвердження відведення земельної ділянки під таким будинком.

74.Попри це, суд звертає увагу на таке.

75.Декретом «Про землю» Другого Всеросійського з`їзду Рад від 26 жовтня (8 листопада) 1917 року, запровадженим в УРСР відповідно до постанови Першого Всеукраїнського з`їзду Рад, було проголошено, що приватна власність скасовується назавжди, вся земля перетворюється у всенародне добро і безоплатно передається трудящим у користування.

76.Земельним кодексом УРСР 1922 року було передбачено скасування приватної власності на землю, заборонено купівлю-продаж, дарування, заставу та заповіт землі. Всі землі сільськогосподарського призначення, а також ті, що можуть бути використані для сільськогосподарського виробництва утворювали єдиний державний земельний фонд, який знаходився у відання Народного комісаріату землеробства та його місцевих органів.

77.У Земельному кодексі УРСР 1970 року було констатовано, що державна власність на землю, яка виникла в результаті націоналізації становить основу земельних відносин в СРСР, до складу якого входила УРСР.

78.Інститут права приватної власності на землю був введений в Україні у 1992 році (див. Методичні рекомендації щодо документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку відповідно до законодавства, схвалені Рішенням колегії Державної реєстраційної служби України від 28.11.2012, Протокол №2).

79.Право особистої власності громадян на житловий будинок закріплено з прийняттям Конституції СРСР 1936 року.

80.У подальшому з прийняттям Конституції (Основного Закону) Української Радянської Соціалістичної Республіки від 30.01.1937 у статті 10 цього нормативного акту закріплено, що право особистої власності громадян на їх трудові прибутки та заощадження, на житловий будинок і підсобне хатнє господарство, на предмети хатнього господарства і вжитку, на предмети особистого споживання та комфорту, так само як право спадкування особистої власності громадян - охороняються законом.

81.Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на покупку і будівництво індивідуальних житлових будинків» передбачалося право кожного громадянина на купівлю або побудову для себе на праві особистій власності житловий будинок, як в місті так і поза містом.

82.Постановою Ради Міністрів РСР №3211 від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на покупку і будівництво індивідуальних житлових будинків» передбачалося про відвід земельних ділянок за рахунок земель міст, селищ, держземфонду та земель держлісфонду в безстрокове користування, розмір ділянок у кожному окремому випадку визначався виконкомами обласних, міських і районних Рад депутатів трудящих, в залежності від розміру будинку і місцевих умов.

83.Аналізуючи становлення і розвиток земельного законодавства України, слід звернути увагу й на те, що Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), який Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ був визнаний таким, що втратив чинність, і прийнятою на підставі Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова) визначалися умови та правові наслідки будівництва.

84.Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

85.Пункт 2 Постанови передбачав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

86.Отже, за Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок визнавався сам факт спорудження ним нерухомого майна з додержанням вимог цих актів законодавства.

87.За статтею 4 ЗК УРСР 1922 року право безпосереднього користування землями сільськогосподарського призначення із складу єдиного державного земельного фонду на встановлених законом підставах надається: а) трудовим землеробцям та їх об`єднанням; б) міському поселенню; в) державним установам та підприємствам.

88.Землі, які не знаходяться в безпосередньому користуванні вказаних вище землекористувачів, відносяться до безпосереднього розпорядження Народного Комісаріата Землеробства та надаються державою з особливих постанов і на особливих умовах: установам, кооперативним і громадським організаціям і окремим особам.

89.Відповідно до положень статей 12-15 ЗК УРСР 1922 року право на землю трудового користування визнається у вигляді: а) права на земельну ділянку в одному або декількох місцях (хутір, відруб, черезсмужні ділянки); б) права на частку землі з наділу земельної суспільства; в) права на участь в спільному користуванні угіддями земельного суспільства.

90.Звернення земель трудового користування під несільськогосподарські промисли і виробництва допускається лише з дозволу повітових земельних органів.

91.Право на нові ділянки землі трудового користування надається шляхом: а) відведення цих ділянок земельними органами, б) надання землі земельними товариствами.

92.Відведення землі земельними органами проводиться за правилами землеустрою (частина IV). Надання ж землі товариствами проводиться за правилами земельного статуту товариства або за його вироком.

93.Статтею 16 ЗК УРСР 1970 року встановлювалося, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

94.Згідно із статтею 20 ЗК УРСР 1970 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

95.Статтею 22 ЗК УРСР 1970 року передбачалося, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

96.Систематизуючи вказані норми права, можна дійти висновку про те, що починаючи з 1922 року на законодавчому рівні було встановлено право надання в користування земельних ділянок шляхом їх відведення.

97.Крім того, за приписами пунктів 27 та 30 розділу ІІІ Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1958 №514 (далі - Положення №514) робітники і службовці, які не об`єднуються в житлово-будівельні колективи, можуть одержати в безстрокове користування земельні ділянки для будівництва жилих будинків на праві особистої власності в масивах, відведених для індивідуального будівництва підприємствам і організаціям, в яких вони працюють.

98.Між забудовником, якому виділяється земельна ділянка для житлового будівництва (пп. 27 і 28), та виконкомом міської (районної) Ради депутатів трудящих укладається договір про надання земельної ділянки в безстрокове користування і будівництво жилого будинку.

99.Цей договір підлягає нотаріальному посвідченню. Будівництво жилого будинку може бути розпочате лише після належного оформлення договору.

100.Також за змістом пунктів 11 та 15 розділу ІІІ Положення про земельні розпорядки в смузі міст і містечок, затвердженого постановою Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету і Ради Народних Комісарів від 23.09.1925, земельні дільниці під денаціоналізованими будинками віддається в користання володільців будинків і реєструється, згідно з арт. 7-им цеї постанови, в межах цих дільниць до денаціоналізації їх, оскільки досі цих меж не було змінено встановленим порядком.

101.Коли орендові права (перенайми й т. и.) на націоналізовані будівлі або права власности на будівлі приватновласницькі переходять законним шляхом від одних осіб до других, то всі обов`язки й права на земельні дільниці, які обслуговують ці будівлі, тим самим переходять до нових орендарів і володільців.

102.Відповідно до положень статті 84-3 ЦК УРСР від 1922 року коли будинки переходять у порядку, зазначеному в цій статті, то до набувача переходить і право безстрокового користування земельною ділянкою, на якій будинки постановлено.

103.Системний аналіз цитованого законодавства УРСР свідчить про реалізацію концепції правового зв`язку між правом на житловий будинок (домоволодіння) та земельною ділянкою, на якій він розташований. Так, наявність права власності на будинок засвідчує наявність правомочностей щодо земельній ділянці під ним.

104.Таким чином, з огляду на відсутність будь-яких відомостей про те, що старий будинок за адресою АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 ) відповідав ознакам самовільності, а також, беручи до уваги той факт, що батько позивачки оформив право власності на відповідний будинок, суд вважає, що вказані обставини з урахуванням тогочасної специфіки цивільного обороту земельних ділянок свідчать про наявність права користування такою земельною ділянкою.

105.Як наслідок, слід констатувати про те, що новий будинок після знесення старого було зведено на підставі будівельного паспорту на земельній ділянці, яка перебувала в законному користуванні батьків позивачки.

106.Резюмуючи, суд повторно зауважує, що батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто для вирішення питання про прийняття спадщини після його смерті застосуванню підлягають положення ЦК УРСР.

107.За правилами статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

108.Частина перша статті 529 ЦК УРСР визначала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

109.Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

110.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

111.З обставин справи вбачається, що мати позивачки з вересня 1985 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , тобто ще до смерті чоловіка.

112.За вказаною адресою мати позивачки проживала до своєї смерті, що підтверджується змістом листа Середнянської селищної ради Ужгородського району №195/02-04 від 05.04.2017.

113.Таким чином, слушними є твердження представника позивачки про вступ матері позивачки в управління та володіння спадковим майном.

114.Суд вказує на те, що матеріалами справи підтверджується факт знесення житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , первинна технічна інвентаризація якого здійснювалася 02.03.1972.

115.Замість цього будинку батьками позивачки в період шлюбу (07.12.1952-10.11.1993) на підставі будівельного паспорту зведено новий будинок, що учасниками справи не оспорюється та не заперечується.

116.Згідно з архівним витягом з рішення 10 сесії 22 скликання Середнянської селищної ради «Про передачу у приватну власність земель для ведення особистих підсобних господарств, присадибних ділянко для будівництва житлових будинків в АДРЕСА_4 » від 05.09.1997 матері позивачки було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,43 га за адресою АДРЕСА_1 .

117.Отже, земельна ділянка під будинком з належними до нього господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 була відведена матері позивачки на підставі рішення Середнянської селищної ради.

118.Із матеріалів справи слідує, що новий житловий будинок збудовано до 05.08.1992.

119.При цьому суд звертає увагу на те, що до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

120.Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

121.Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

122.Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

123.У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

124.Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.10.2018 по справі №557/1209/16-ц.

125.Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (відповідно до листа Держархбудінспекції України від 30.07.2012 № 40-19-5376).

126.У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 (далі - Інструкція №127), міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

127.Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

128.Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

129.Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 15.07.2019 по справі №263/8226/16-ц і від 01.04.2020 по справі №760/1651/16-ц.

130.Суд звертає увагу на те, що за правилами Інструкції №127 в редакції, що діяла на момент виготовлення технічного паспорту, виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

131.Між тим, жодних відміток про самочинність проведених будівельних робіт у технічному паспорті не виявлено.

132.Отже, з огляду на те, що спірний будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року мати позивачки набула за життя право власності на вказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами.

133.Відтак спірний будинок входить до складу спадкового майна.

134.Між тим, 05.04.2017 державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

135.Таким чином, право позивачки підлягає захисту у спосіб, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України, а саме - визнання права.

136.У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 по справі №759/19779/18 вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

137.Спір у цій справі виник стосовно спадкування за громадянкою ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину прийняли її діти, а саме - позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 .

138.Водночас позов пред`явлено Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, яка з урахування цитованих висновків Верховного Суду є неналежним відповідачем.

139.Таким чином, позовні вимоги до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області слід залишити без задоволення.

140.Водночас вимоги позивачки до ОСОБА_2 про визнання права власності на спірний будинок з надвірними будівлями та спорудами слід задовольнити з урахуванням частки позивачки у праві власності на майно, тобто позов слід задовольнити частково.

V. Висновки за результатами розгляду справи

141.Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

142.Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

143.Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

144.Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

VІ. Судові витрати

145.Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

146.Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

147.Беручи до уваги часткове задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмір 749,46 гривень.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/2 у праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок (літ. А), літня кухня (літ. Б), сарай (літ. В), вбиральня (літ. Г), господарська будівля (літ. Д), огорожі (№1-4).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 749 (сімсот сорок дев`ять) грн. 46 коп.

У задоволенні решти позову відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко