Справа № 357/3442/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/8805/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 16.10.2015 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 16.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1653. На даний час сторони стосунки не підтримують, планують шлюб розірвати. 16.02.2016 року, у період перебування у шлюбі, позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,6 квадратних метрів за 149 770,00 гривень. Указану квартиру позивачем було придбано за власні особисті кошти, які останній отримав після продажу його особистої квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.10.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., зареєстровано в реєстрі за №3885. Крім того, спірну квартиру було придбано на четвертому місяці шлюбних відносин, що на думку позивача, виключає наявність спільних коштів на її придбання.

На підставі викладеного, просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено, визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до касаційного суду з касаційного скаргою.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

12.06.2024 року до Київського апеляційного суду електронною поштою від імені ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке не було підписане електронним цифровим підписом.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

В даному випадку, жодної інформації про те, що клопотання про відкладення розгляду справи підписане цифровим підписом, матеріали справи не містять. В свою чергу наведені недоліки позбавляють суд апеляційної інстанції можливості ідентифікувати особу, яка подала вищевказане клопотання, відтак і можливості визнати вищевказане клопотання процесуальним документом.

З огляду на вищевказане у апеляційного суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Питання того, чи порушує оскаржуване рішення суду першої інстанції права ОСОБА_1 , відтак чи володіє він правом на його апеляційне оскарження, було предметом розгляду Верховного Суду в рамках цієї справи.

Зокрема Верховний Суд встановив, що у даній справі позивач заявив вимогу про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана в період шлюбу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказував на те, що спірна квартира була придбана позивачем за особисті кошти, отримані від продажу належної йому на праві власності квартири, чого не заперечувала і відповідач, яка визнала позов.

Право на оскарження такого рішення ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що Білоцерківський міськрайонний суд Київської області розглядає справу № 357/2194/23 за його позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_2 , про виселення з квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності. Позов заявлено про виселення відповідачів без надання їм іншого житла у зв`язку з можливістю їх проживання у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить подружжю Нескорожених на праві спільної сумісної власності, що встановлено судовим рішенням у справі № 357/6781/21 за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А. А., ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання електронних торгів недійсними.

Квартира АДРЕСА_3 , яка була предметом іпотеки, належала ОСОБА_3 на праві власності та була придбана не за кредитні кошти, що встановлено судовими рішеннями у справі № 357/5489/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення.

Визнання ОСОБА_3 позову ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя у цій справі та ухвалення рішення про визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 унеможливить задоволення його позову у справі № 357/2194/23 та створить йому додаткові труднощі з придбання іншого постійного житла для надання відповідачам при їх виселенні.

З огляду на вищевказане касаційним судом було встановлене право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яким спірна квартира визнана особистою власністю позивача, тоді як її належність до спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 була підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом про виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 .

Оскільки, як вже було встановлено, апелянт володіє правом на апеляційне оскарження даного рішення суду першої інстанції, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивач стверджуючи, що спірна квартира, не зважаючи на придбання її у шлюбі, була придбана за його особисті кошти, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного до суду не надав. Фактично рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на визнанні позовних вимог, що не може вважатися належним, оскільки, як вже зазначалося вище, відповідач зацікавлена у такому вирішення справи з огляду на наявність інших судових справ за позовом до неї.

На підтвердження своєї позиції позивач зазначив, що придбання спірної квартири було здійснено за кошти, які було отримано від продажу квартири 19.10.2011 року. При цьому, жодного належного доказу стосовно того, що в лютому 2016 року були використані саме кошти, які було отримано за продаж позивачем квартири у жовтні 2011 року, матеріали справи не містять.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що придбання спірної квартири згідно договору купівлі-продажу було здійснено за 149 770 грн., в той час як від продажу квартири у 2011 році позивач отримав 63 000 грн.

Зважаючи на вказане, позиція позивача не була належним чином доведена в ході розгляду справи, відтак не може бути прийнята судом. В свою чергу недоведені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, сплачений апелянтом судовий збір підлягає відшкодуванню з позивача, відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір к розмірі 2 828, 28 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі у розмірі 2 828 (дві тисячі вісімсот двадцять вісім грн) 28 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько