ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/94/24 Номер провадження 22-ц/814/2371/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ясниська Олена Олексіївна, на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року (повний текст рішення складено 22 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 , як донька відповідача, продовжує навчання на 2 курсі Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», форма навчання - денна, бюджетна форма навчання.

Навчання не дозволяє позивачу утримувати себе самостійно за допомогою джерел, не заборонених законом, а тому, на думку ОСОБА_2 , батько, який офіційно працевлаштований та має дохід, має сплачувати їй аліменти на її утримання на час навчання.

У зв`язку з вище вказаним, ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (яка є працездатною особою), до закінчення нею навчання, однак не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період її навчання, у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2024 року до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі відповідач прохає суд рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідач зазначає, що місцевим судом не було з`ясовано чи потребує позивач матеріальної допомоги саме у зв`язку з навчанням та чи може відповідач надати таку матеріальну допомогу, враховуючи його матеріальний стан, наявність інших утриманців, стану здоров`я.

Також зауважено, що обов`язок утримання покладається рівномірно на обох батьків, а не лише на батька.

Вказано, що ОСОБА_2 навчається на бюджетній формі навчання, на яку вона вступила як дитина учасника бойових дій, яким є її батько ОСОБА_1 .

На думку відповідача, ОСОБА_2 недобросовісно користується своїми процесуальними правами і неодноразово приховувала від суду дійсні обставини справи, зокрема добровільне надання їй фінансової допомоги від ОСОБА_1 та перебування на утриманні останнього малолітньої дитини та дружини.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохав суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 , яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років, в іншій частині відмовити.

Позивач ОСОБА_2 у зв`язку зі зміною обставин сімейного характеру в цілому погоджується з вимогами поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги щодо розміру стягуваних аліментів на її користь, однак заперечує щодо зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням відповідача на військовій службі у складі Збройних сил України.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 адвокат Ясниська О.О. під час судового засідання вимоги поданої апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав, що у ній наведені.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Горбенко П.В. підтримали позицію, яка була попередньо ними висловлена у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та представників сторін у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (мати), що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 04).

Згідно довідки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 07 грудня 2023 року ОСОБА_2 є студенткою 2 курсу, освітнього ступеня бакалавр, навчально-наукового інституту фінансів, економіки, управління та права, плановий термін навчання: з 19 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року (а.с. 07).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2022 року солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 19 квітня 2022 року по теперішній час (а.с. 22), що також додатково підтверджується й іншими, поданими до місцевого суду, доказами: довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 02 грудня 2022 року (а.с. 23), довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 січня 2024 року (а.с. 24).

17 травня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 25).

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження, є ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_4 (мати) (а.с. 26).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24 січня 2024 року за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року відсутні відомості про отримані доходи ОСОБА_4 (а.с. 29).

Згідно довідки про доходи, ОСОБА_2 , як студент-УБД, отримала загальний дохід за період з 01 вересня 2023 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 5900,00 грн (а.с. 97).

Позиція апеляційного суду

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1 ) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 висловлено правову позицію, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_1 , є студенткою 2 курсу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», освітнього ступеня бакалавр, навчально-наукового інституту фінансів, економіки, управління та права, плановий термін навчання: з 19 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. Навчання на денній формі позбавляє позивача можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Також з матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 з 19 квітня 2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі. Окрім того, відповідач наголошував місцевому суду, що він періодично направляв добровільно грошові кошти позивачу з метою її матеріального забезпечення, а також вказував, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від іншого шлюбу та непрацююча дружина.

Суд першої інстанції, установивши, що дочка відповідача ОСОБА_2 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та, як вбачається із тверджень сторін справи, має можливість утримувати повнолітню дочку, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-річного віку.

Що ж стосується розміру стягуваних з відповідача аліментів, то колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що для визначення такого розміру потрібно врахувати в цілому матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги статей 141, 182, 183, 199, 200 СК України.

Аналізуючи оскаржуване судове рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів місцевим судом не було взято до уваги наявність у платника аліментів іншої малолітньої дитини ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), непрацюючої дружини ( ОСОБА_4 ), що перебувають на його утриманні, добровільне надсилання ним коштів позивачу (платіжні інструкції, отримувачем в яких вказано ОСОБА_2 позивач (а.с. 33-37, 39, 41-42, 44, 47), ОСОБА_6 сестра позивача (а.с. 38, 40, 45-46), ОСОБА_3 мати позивача (а.с. 43)), а також часткове визнання ним позовних вимог.

Крім того, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, позивач висловила у поданому нею відзиві на апеляційну скаргу свою згоду із апеляційними вимогами відповідача щодо розміру стягуваних на її користь аліментів 1/10 частина заробітку (доходу), щомісячно.

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Отже, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, беручи до уваги, що відповідач з урахуванням розміру доходу, що отримує як військовослужбовець, може надавати допомогу дочці, яка продовжує навчання, сімейний стан ОСОБА_1 та його часткове визнання заявлених позовних вимог, а також враховуючи висловлену позивачем згоду у відзиві на апеляційну скаргу щодо стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) її батька, то колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, який є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за кошти державного бюджету, проте потребує кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання.

Також окремо слід зауважити, що у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 164/299/21 зазначено щодо відсутності необхідності для встановлення мінімального розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, з огляду на те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина встановлюється з урахуванням їх потреби у матеріальній допомозі та можливості надання утримання другим з батьків (стаття 198, частина друга статті 200 СК України).

Крім того, наголошуючи на незаконності та безпідставності ухвали місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, з огляду на можливість оскарження вказаного судового рішення окремо від рішення суду, відповідач не скористався процесуальним правом на її апеляційне оскарження, а тому вона не є предметом апеляційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням принципів розумності, справедливості та диспозитивності, колегія суддів вважає за необхідне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року у частині розміру задоволених позовних вимог змінити, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання частково, а саме стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період її навчання у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, замість стягнутої частини заробітку (доходу) щомісячно.

Крім того, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягає зміні шляхом виключення з її мотивувальної та резолютивної частин посилання на мінімальний розмір аліментів (не менше 1 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), визначений судом першої інстанції у вказаному рішенні.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (40 %), рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року у частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 484,48 грн замість стягнутих 1211,20 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, у зв`язку із задоволенням апеляційних вимог відповідача, судові витрати у вигляді судового збору, які понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн, слід компенсувати останньому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ясниська Олена Олексіївна задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року у частині розміру задоволених позовних вимог змінити, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання частково, а саме стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період її навчання у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, замість стягнутої частини заробітку (доходу) щомісячно.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частин посилання на мінімальний розмір аліментів (не менше 1 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), визначений судом першої інстанції у вказаному рішенні.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року у частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 484,48 грн замість стягнутих 1211,20 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська