Справа № 128/4868/23
Провадження № 2/127/192/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2024 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал А.А., до АТ «Таскомбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у якій просить застосувати наслідки нікчемності до Анкети-Заяви №1056944 від 29.12.2021; зобов`язати АТ «Таскомбанк» зробити новий перерахунок заборгованості за кредитом ОСОБА_1 з моменту порушення прав позичальника шляхом реституції; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу.
Дослідивши матеріали позову, суд дійшов висновку, що дана справа не належить до підсудності Вінницького міського суду Вінницької області, з огляду на наступне.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
У відповідності до частини другої статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативну можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Отже, право обирати суд, до якого бажає звернутися особа, належить виключно цій особі, за наявності процесуальних підстав, що встановлені законом.
Частиною п`ятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Відповідно до Преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Закон дає конкретні визначення термінів «місце проживання» та «місце перебування».
Так, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Слід зазначити, що місце перебування фізичної особи визначається як фактичне, юридичним воно стає лише після внесення даних про нього до реєстру.
Згідно тексту позовної заяви, представник позивача зазначає, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач є споживачем банківських послуг.
Зважаючи на предмет даного спору, останній подається за правилами підсудності за правилом альтернативної підсудності - за зареєстрованим місцем проживання/перебування позивача відповідно до ч.5 ст. 28 ЦПК України.
Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством і встановлює певні особливості судового захисту прав споживачів.
Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом, обґрунтувала підсудність даної справи пославшись на положення ч.5 ст. 28 ЦПК України, яка передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.
Позивач в підтвердження свого місця проживання в м. Вінниця, долучила до матеріалів копію договору оренди квартири (житлового приміщення) №б/н від 30.07.2023, з якого слідує, що позивач орендує квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).
Разом з тим з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позов було пред`явлений з порушенням правил підсудності, оскільки ч.5 ст. 28 ЦПК України прямо передбачає право позивача звертатися з позовом саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування, тобто, визначальним є реєстрація місця проживання (перебування), а не фактичне місце проживання.
Як вбачається з матеріалів справи на момент звернення з позовом позивач ОСОБА_1 , знята 16.01.2020 з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ), своє місце проживання (перебування) на території м. Вінниці вона не зареєструвала.
Поряд з цим позивачем зазначено у позові фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , однак фактичне місце проживання, в розумінні закону, не можна вважати зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача. Цивільний процесуальний закон не містить норм, які б визначали підсудність справ позовного провадження за фактичним місцем проживання особи.
Отже, при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 вказавши адресу свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 , підтвердивши перед судом, що ця адреса не є її зареєстрованим місцем проживання (перебування) подала позов з порушенням правил підсудності, що встановлені процесуальним законом. Таким чином судом не встановлено право позивача на звернення до суду з позовом за правилами альтернативної підсудності (в порядку ч. 5 ст. 28 ЦПК України).
Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Виходячи з вищевказаних норм цивільного процесуального закону, питання визначення та дотримання правил підсудності є прерогативою та безпосереднім обов`язком суду.
Статтею 376 ЦПК України передбачено підстави для скасування судового рішення повністю або частково судом апеляційної інстанції, зокрема п. 1 ч.3 даної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування навіть правильного по своїй суті судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України)
Судом з`ясовано, що позивач знята 16.01.2020 з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Доказів, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання (перебування) на території м. Вінниці, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до вказаної справи, за наведених обставин, слід застосувати правила загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача).
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Отже, перевіривши матеріали справи, вважаю за необхідне направити вказану цивільну справу за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва за правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підстави ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, ЦПК України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: