Справа № 754/1332/24
Провадження № 2/331/1209/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Солов`ян О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2859264. Так, 19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19072023, за умовами якого позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2859264 в розмірі 92 888,00 грн. Крім того, 12.02.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13158-02/2022. Так, 08.12.2022 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 08122022, за умовами якого позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЄАПБ» за кредитним договором № 13158-02/2022 в розмірі 39 517,50 грн. Також, 17.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № . Так, 24.11.2022 р. між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24/11-22, за умовами якого позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № в розмірі 39791,25 грн. Всупереч умовам договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 2859264 в розмірі 92 888,00 грн., кредитним договором № 13158-02/2022 в розмірі 39 517,50 грн.; за договором позики № в розмірі 39 791,25 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою від 01.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.

02.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надані платіжні доручення, банківські виписки, або інші докази надання грошових коштів ОСОБА_1 , а відповідно не доведено таких обставин, необхідних для ухвалення рішення про стягнення боргу: факту укладення договору позики; розміру заборгованості відповідача; розміру відсотків за кредитними договорами. В матеріалах справи відсутні докази оплати клієнтом грошових коштів фактору, а тому вважають, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набуло права вимоги до ОСОБА_1 . Кредитні договори, за якими вимагає стягнути кошти позивач суперечать Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, стягнення боргу за нікчемними кредитними договорами є неможливими. Відсутність розрахунку, його формули, а також арифметичного обґрунтування стягуваних сум є підставою, через яку у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідачем не підписувався паспорт споживчого кредиту, та він не був поінформований належним чином про умови кредитування. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

05.04.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідачем було подано заявку на оформлення договору в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав договір електронним підписом. ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів за договорами та наявності відповідної заборгованості за ними. Оскільки, зазначені договори не визнані судом недійсними, діє презумпція правомірності правочину. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно ОСОБА_1

11.04.2024 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що ані листи, ані довідки, ані квитанції (які до того ж не мають всіх передбачених законом відомостей) не є належним доказом надання коштів. Належним доказом перерахування коштів може бкти лише банківська виписка, однак такого доказу позивачем не надано. Документи надані позивачем разом з відповіддю на відзив є недопустимими доказами та не повинні прийматися судом до уваги. Оскільки у договорах факторингу не відображено суму продажу прав вимоги, то за платіжними інструкціями наданими позивачем неможливо встановити повноту виконання договорів факторингу, а отже факт набуття позивачем прав нового кредитора відносно відповідача є недоведеним. Відсутність належного розрахунку позовних вимог є підставою для відмови у позові. Крім того, за кредитним договором № 2859264 нараховано 72 888 грн. заборгованості за процентами, водночас згідно з додатком № 1 до вказаного договору проценти взагалі не повинні нараховуватися.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом зазначив про розгляд справи за його відсутності на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, заяв не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 25.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2859264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позичальника на веб-сайті в мережі Інтернет https://credit7.ua/ та підписання договору електронним підписом використанням одноразового ідентифікатора С260.

Відповідно до п.1.1. договору, його укладання здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства (Інформаційно-телекомунікаційна система Товариства), доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, даний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

За умовами вищевказаного договору (п.п. 1.2., 1.3., 1.4.) Товариство надає Клієнту споживчий кредит в розмірі 20 000,00 грн. строком на 360 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених договором. Стандартна процента ставка 1,99% в день.

Відповідно до п.п. 2.1. п.2 договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.

25.01.2022 року додатково ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С260 підписано паспорт споживчого кредиту.

Згідно із довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-2902 від 29.02.2024 року, повідомлено про успішний переказ коштів 25.01.2022 року у розмірі 20 000,00 грн на номер карти: НОМЕР_1 .

22.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору № 2859264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався погасити частину основного боргу за договором у сумі 14 000,00 грн. у термін до 25.06.2023 року, а товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частини основного боргу у сумі 6 000,00 грн. (п.2, п. 3 додаткового договору). Відповідно до п. 7 цей додатковий договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту виконання клієнтом умов визначених п. 2 цього додаткового договору.

Доказів, що додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору № № 2859264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту набрав чинності шляхом часткового погашення заборгованості в строк до 25.06.2023 р., матеріали справи не містять.

19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19072023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений в Реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2859264, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до цього договору.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2859264 від 25.01.2022 р. ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 92 888,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 72 888,00 грн. сума заборгованості за процентами.

Також позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № 2859264 від 25.01.2022 р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 19.07.2023 р., здійснений первісним кредитором, у якому відображено дати нарахування та суми процентів у гривні, розраховані за процентними ставками погодженими сторонами, заборгованість за тілом кредиту, процентам, внесені (списані) на їх погашення кошти, інша інформація. З нього ж вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача становить 92 888,00 грн., з яких 20 000,00 грн. тіло кредита та 72 888,00 грн. проценти за користування.

12.02.2022 року між ТОВ «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 13158-02/2022, відповідно до умов якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн., зі строком кредитування 20 днів, тобто, до 03.03.2022 р. та сплатою 456,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% на добу.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання договору електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора W2803.

Відповідно до 4.3 договору сторони також передбачили, що у разі, якщо клієнт не повернув в кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору, та/або в додатку(ах) цього договору, проценти, передбачені в п.2.4 цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого для прострочення виконання умов договору.

08.12.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 08122022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у Реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 13158-02/2022, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до цього договору.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 08122022 від 08.12.2022 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 39 517,50 грн., з яких: 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 517,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

17.02.2022 року між TOB «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № /4, відповідно до якого сума кредиту 9 000,00 грн., строк користування кредитом 12 місяців, розмір процентної ставки 0,875 % за один день користування кредитом.

Договір позики підписано шляхом підписання акцепту оферти від 17.02.2022 р. на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту /4 від 17.02.2022 р. та отримання кредиту згідно заявки-анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника.

В заявці-анкеті на отримання кредиту № 4043624 від 17.02.2022 р. ОСОБА_1 зазначив, зокрема, реквізити банківської платіжної картки НОМЕР_2 , суму кредиту 9000,00 грн.

Обставина надання кредитних коштів підтверджується квитанцією за сплату № 138665387 від 17.02.2022 р., згідно з якою через сервіс онлайн платежів Ipay.ua на картку НОМЕР_1 було зараховано 9000,00 грн.

24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24/11-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у Реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором позики № , що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до цього договору.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 р. та розрахунку заборгованості за договором позики № від 17.02.2022 р. ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 39 791,25 грн., з яких: 9 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 791,25 грн. сума заборгованості за відсотками.

Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2859264 від 25.01.2022 р., за кредитним договором № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. та договором позики № від 17.02.2022 року.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки договори підписані ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому вони укладні з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність вищевказаних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними договорами за договорами відступлення прав вимоги.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитних договорів. Зазначені договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав від первісних кредиторів у позику грошові кошти, які вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредиторів ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 2859264 від 25.01.2022 р., за кредитним договором № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. та договором позики № від 17.02.2022 року.

Разом з тим, щодо стягнення заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. та договором позики № від 17.02.2022 року, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягенню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до договору № від 17.02.2022 року кредит надається строком на 12 місяців, тобто до 17.02.2023 року.

При цьому, як вбачається з п. 4.3. кредитного договору № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. сторони погодили, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 договору (до 03.03.2022 р.), проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Таким чином, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку їх дії відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі №175/4753/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість:

- за кредитним договором № 2859264 від 25.01.2022 р. в розмірі 92 888,00 грн., яка складається з: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 72 888,00 грн. сума заборгованості за процентами;

- за кредитним договором № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. в розмірі 31 875,00 грн., яка складається з: 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 875,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики № від 17.02.2022 року в розмірі 37 743,75 грн., яка складається з: 9 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 743,75 грн. сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 55240 від 16.01.2024 р.

На підставі ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 2857,61 грн.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість:

- за кредитним договором № 2859264 від 25.01.2022 р. в розмірі 92 888,00 грн., яка складається з: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 72 888,00 грн. сума заборгованості за процентами;

- за кредитним договором № 13158-02/2022 від 12.02.2022 р. в розмірі 31 875,00 грн., яка складається з: 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 875,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики № від 17.02.2022 року в розмірі 37 743,75 грн., яка складається з: 9 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 743,75 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк») судовий збір у розмірі 2857 гривень 61 копійка.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька