Провадження №2/523/4900/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, 05.04.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №P29.13050.005111950. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 37 442 гривень, включаючи витрати на страховий платіж, а позивальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними. Згідно п.1.2 Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців з дня підписання Договору, тобто до 05.04.2020 року включно. Згідно п.1.3., 1.4. Кредитного договору Позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення Кредитного договору становила 15,5% річних.

Одночасно з укладенням Кредитного договору позичальник уклав з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка життя" договір від 05.04.2019 року добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 7319,72 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк.

За умовами Кредитного договору, а саме п.1.12., Позичальник доручив Банку та дав розпорядження переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу.

Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 37442,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "Уніка життя" страховий платіж від імені Позивальника в сумі 7319,72 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку Позичальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів.

Позичальник сплатив Банку лише 17 853,00 гривень. Останній платіж проведено 07.08.2019 року. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 05.04.2020 року. Таким чином, 05.04.2020 сформувалася наступна заборгованість Позичальника перед Банком за Договором: - заборгованість за основним боргом в сумі 26186,23 гривень;- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 13488,63 гривень, що разом становить 39674,86 гривень. Станом на 16.11.2023 року розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився.

Щодо заявлення позову саме позивачем у справі, представник зазначив, що 16.11.2023 року між первісним кредитором АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, за умовами якого до Фактора перейшло право вимоги за кредитним договором.

В подальшому, 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу №29/12-23.

Таким чином, згідно умов договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача, що підтверджується Додатком №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу. Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №P29.13050.005111950 від 05.04.2019 року, сформованої Первісним Кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 року становить: - заборгованість за основним боргом в сумі 26186,23 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 13488,63 гривень, що разом становить 39 674,86 гривень.

З урахуванням викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі: 49 083, 21 грн., судовий збір 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі: 7 200 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 12 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, сторонам було направлено ухвалу суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

На адресу суду 07.10.2024 року (вх.№ 32691) надійшов відзив на позовну за підписом представника відповідача адвоката Яремчук Л.В. Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначила, що позивачем пропущено строки на звернення до суду, а відтак просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник зазначила, що у позовній заяві позивач стверджує, що 05.04.2019 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №P29.13050.005111950. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 37 442,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позивальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до умов договору кредит надається шляхом зарахування коштів на банківський рахунок Позичальника, що відкривається Банком. У п.1.2 Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців з дня підписання Договору, тобто до 05.04.2020 року включно.

Згідно виписки по рахунку Позичальника за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом Позичальник сплатив Банку лише 17853,00 гривень.

Останній платіж проведено 07.08.2019 року. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 05.04.2020 року. У зв`язку із зазначеним, станом на 05.04.2020 сформувалася наступна заборгованість Позичальника перед Банком за Договором: - заборгованість за основним боргом в сумі 26186,23 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 13488,63 гривень, що разом становить 39674,86 гривень.

Позивач сформулював свої позовні вимоги таким чином: стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» - заборгованість за основним боргом в сумі 26186,23 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 13488,63 гривень, - інфляційні втрати в сумі 7163,96 гривень; - три проценти річних в сумі 2244,39 гривень. 49083,21 гривень, що складається з: - Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.10.2024 3 - судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 гривень, - на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7 200,00 гривень.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, перебіг терміну позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Порушення строку виконання умов спірного договору почався 07.08.2019 року. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-133цс14.

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.10.2024 4 Жодного договору про збільшення строків позовної давності відповідач з позивачем, та банком не укладав.

З урахуванням викладеного представник позивача просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.136-140).

Не погоджуючись з відзивом, представник позивача надав суду відповідь на відзив. Згідно відповіді на відзив, представник зазначив, що доводи відповідача щодо подачі позову з пропуском строків є безпідставними та необґрунтованими, а заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що порушення строку виконання умов спірного договору почалось 07.08.2019 року, загальний строк позовної давності складає три роки, враховуючи, що позовна заява подана в 2024 році, тому Відповідач вважає, що позовна заява подана із пропуском строку позовної давності.

Навіть, представник позивача зазначає, що якщо взяти до уваги, що відлік строку позовної давності розпочався із 07.08.2019 року, то позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 подана все одно в строки передбачені чинним процесуальним законодавством, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Навіть, якщо припустити, що відлік строку позовної давності розпочався 07.08.2019 року, то граничний день пред`явлення позову був 08.08.2022 року.

В той же час, Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені п. 12 на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020 року. Таким чином, оскільки строк позовної давності, на думку відповідача спливав 07.08.2022 року, то на нього розповсюджується дія п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, який діяв із 02.04.2020 року. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 23.07.2024 № 3891-ІХ ,було затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 469/2024. Відповідно до Указу № 469 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 12.08.2024 строком на 90 діб, тобто до 09.11.2024 року. Таким чином, із 24.02.2022 року і на момент подачі позовної заяви ТОВ «Санфорд Україна» до ОСОБА_1 , на території України діяв воєнний стан. Враховуючи викладені обставини, норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, факт впровадження карантину, і під час дії карантину впровадження воєнного стану в Україні, який на момент подачі позовної заяви продовжувався, то строки позовної давності при подачі позовної заяви ТОВ «Санфорд Капітал» не були пропущені, а тому заява Відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу представник позивача зазначив, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Витрати є неспівмірними з предметом розгляду справи (а.с.151-159).

Чергове судове засідання у справі призначено на 03 грудня 2024 року, сторони до суду не з`явились.

На адресу суду 15.11.2024 року (вх. № 38150) надійшло клопотання за підписом представника позивача про можливість розгляду справи за відсутності позивача (а.с.166-167).

Також, 19.11.2024 року (вх. № 38311) надійшло клопотання юза підписом представника відповідача щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, та прийняти рішення з урахуванням відзиву на позовну заяву (а.с.170-171).

Дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, відзив та відповідь на відзив, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.04.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №P29.13050.005111950. Кредитний договір було підписано Позичальником власноручно. Від імені Банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк» від 16 вересня 2015 року.

Позичальник надав письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 37442,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позивальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до умов договору кредит надається шляхом зарахування коштів на банківський рахунок Позичальника, що відкривається Банком. У п.1.2 Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців з дня підписання Договору, тобто до 05.04.2020 року включно. Згідно п.1.3., 1.4. Кредитного договору Позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення Кредитного договору становила 15,5% річних. Згідно до п.2.5. Кредитного договору нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт».

Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору Позичальник повертає кредит разом з процентами в 12 щомісячних внесках згідно Графіку щомісячних платежів. Одночасно з укладенням Кредитного договору Позичальник уклав з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка життя" договір від 05.04.2019 року добровільного страхування життя.

Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 7319,72 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. За умовами Кредитного договору, а саме п.1.12., Позивальник доручив Банку та дав розпорядження переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні Кредитного договору Банком була доведена до відома Позивальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом Позивальника під текстом Договору, а також під текстом Паспорту споживчого кредиту. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 37442,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "Уніка життя" страховий платіж від імені Позивальника в сумі 7319,72 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку Позивальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів.

Суд зазначає, що стороною відповідача зазначені обставини не заперечувались, відповідач, відповідно до відзиву заперечував обставини того, що позов подано у строки, просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку на пред`явлення позову, оскільки, позивач про порушене право дізнався з моменту проведення останнього платежу, а саме 07.08.2019 року, а кредит було надано строком до 05.04.2020 року, позов подано в 2024 році, а відтак останній є поданий поза межами строку позовної давності.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право Позивачу вимагати від них вчинення цих дій у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору останній надано на умовах строковості, повернення та плати за користування.

Факт укладення вище вказаного кредитного договору відповідачем та її представником не оскаржувався та не заперечувався.

Заперечуючи проти задоволення позову представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заперечуючи обставини викладені у відзиві щодо пропуску строків позовної давності, представник позивача зазначив, що строки банком пропущені не були, позов подано в строки, крім іншого, представник зазначив, що навіть, якщо прийняти строки, які заявлені відповідачем, то граничний строк виходить 08.08.2022 року, та відповідно в дані строки діяли додаткові соціальні та економічні гарантії у зв`язку з поширенням COVID-19, який набрав чинності 02.04.2020 року.

В даному випадку, на правовідносини розповсюджується норма п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, який діяв із 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до частини 5 ст. 261 ЦК України - за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно кредитного договору, а саме відповідно до п.6.1 (а.с.87), строк дії договору встановлено до 05.04.2020 року.

Отже, позивач мав звернутись до суду з позовом в строк до 02.04.2023 року.

Представник позивача зазначає, що, останнім строк на подання позову не пропущено, у зв`язку з введенням воєнного стану.

Так, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п.п. 1821. У п. 19 зазначено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, тобто де-факто наявність обставин, визначених ст. 263 ЦК України, не матиме жодного значення для правовідносин, що виникли після набрання чинності Законом.

Судом враховується обставина того, що в умовах воєнного стану питання процесуальних строків і позовної давності набувають особливої актуальності, оскільки збройний конфлікт суттєво впливає на можливість своєчасного виконання правових обов`язків. Законодавство, зокрема Цивільний кодекс України, зазнало змін для врахування специфіки ситуації, що дає змогу зупиняти і продовжувати строки позовної давності, якщо їх дотримання неможливе через війну. Окрім того, судова практика демонструє адаптацію правозастосування до нових умов, підтверджуючи важливість гнучкого підходу до питань відновлення строків і захисту прав громадян в умовах війни.

Відповідно до Указу № 469 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 12.08.2024 року на 90 діб, тобто до 09.11.2024 року.

Таким чином, із 24.02.2022 року і на момент подачі позовної заяви на території України діяв воєнний стану, а відтак відповідно до норм Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, факт впровадження карантину, і під час дії карантину впровадження воєнного стану в Україні, який на момент подачі позовної заяви продовжувався, то строки позовної давності при подачі позовної заяви ТОВ «Санфорд Капітал» не були пропущені, а тому судом відхиляються доводи сторони відповідача про застосування строків позовної давності, як такі, що є безпідставними.

Щодо подання позову саме позивачем у справі. Судом встановлено, що 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) було укладено договір факторингу №16/11-23. ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 1250 від 09.06.2020.

У розділі 1 цього договору визначені терміни, що використовуються в договорі, зокрема: Боржники фізичні особи, які уклали Первинні Договори з Клієнтом та мають невиконані зобов`язання перед останнім, Права Вимоги за якими відступаються за цим договором; Права вимоги всі права грошової вимоги Клієнта за Первинними Договорами до Боржників щодо погашення (стягнення, повернення) Заборгованості, що виникли на підставі укладених між Клієнтом та Боржниками Первинних Договорів і підтверджені Документацією, а також інші права вимоги за Первинними Договорами; Первинні договори договори, укладені між Клієнтом і Боржниками, Права Вимоги за якими належать Клієнту та на підставі яких виникла Заборгованість Боржників перед Клієнтом;

Заборгованість будь-які грошові зобов`язання Боржників перед Клієнтом за Первинними Договорами, Права Вимоги за якими відступаються за цим Договором. Зокрема, але не виключно, до Заборгованості відносяться зобов`язання щодо: повернення суми кредиту (несплаченої станом на день укладення цього Договору, в тому числі суми повернення яких прострочені); сплати процентів за користування кредитом.

Розмір заборгованості в кожному окремому випадку розраховується Клієнтом станом на дату підписання друкованого Реєстру Боржників. Відповідно до п.2.1. зазначеного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору.

Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п.5.1 договору факторингу №16/11-23 Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора саме в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору (здійснення оплати за договором).

Пункт 5.2. договору факторингу №16/11-23 визначає, що в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п.4.1 цього Договору Клієнт втрачає права на будь-які платежі Боржників в оплату їх Заборгованостей за Первинними Договорами.

Відповідно до п.4.1. договору факторингу №16/11-23 Фактор виконав свої зобов`язання перед Клієнтом, що підтверджується відповідними платіжними документами: - платіжна інструкція № 566 від 17.10.2023 р. на суму 200 000,00 грн.; - платіжна інструкція № 608 від 17.11.2023 р. на суму 2 795 777,00 грн. Також Клієнт і Фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр Боржників.

Таким чином Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № P29.13050.005111950 від 05.04.2019 року. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу №29/12-23.

ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є фінансовою установою та має діючу ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видана згідно рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України №21/1311 від 11.09.2020 року. Отже, відступлення права вимоги відбулось законно з урахуванням ч.2 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування». У розділі 1 цього договору визначені терміни, що використовуються в договорі, зокрема: Первісний кредитор Акціонерне товариство «Ідея Банк», що уклало договір факторингу №16/11-23 від 16 листопада 2023 р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» та відступило права вимоги за кредитними договорами, що визначені цим Договором.

З огляду на викладене судом встановлено, що позивач за договором Факторингу є належним позивачем у справі.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-четвертій статті 83 ЦПК України зазначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів вирішується судом.

Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договору, надано відповідачеві кредит.

Разом з тим, відповідачем доказів сплати суми заборгованості за кредитним договором, суду не надано, заперечень щодо розміру позовних вимог також не надано, відзив на позов не надійшов, клопотань щодо витребування доказів на спростування позовних вимог не заявлено.

З урахуванням викладених обставин та з огляду на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Відповідно до наданих доказів, та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі: 7 200 гривень, підлягають до задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у розмірі: 2 422, 40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 612, 625-627, 1054-1055 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредит - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення № 68,69) заборгованість за кредитним договором №P29.13050.005111950 від 05.04.2019 року в розмірі: 49 083,21 гривня.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення № 68,69) судові витрати в розмірі: 2 422,40 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі: 7 200 гривень, що разом становить 9 622, 40 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.12.2024р.

Суддя: