ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/6768/22

провадження № 22-ц/4809/90/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дуковський О.Л.

судді - Дьомич Л.М., Письменного О.А.

Учасники справи:

позивач Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2023 року, у складі головуючого судді Варакіної Н.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що 03.04.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KGMDGK01580450.

Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 47 200 доларів США на термін до 03.04.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Вказує на те, що у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 30 216,51 доларів США.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 03.10.2019 по 26.09.2022 має заборгованість у розмірі 2709,75 доларів США, яка складається із: 2709,75 доларів США 3% річних від простроченої суми.

Просив стягнути заборгованість в сумі 2704,58 доларів США, що за курсом 36,56 від 26.09.2022 складає - 98 879,44 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2023 року позов задоволено.

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що позивач не вказав у позові і не довів належними та допустимими доказами ,коли виникла заборгованість, з якої банк обраховував 3 % річних.

Зазначає, що 3% річних від суми невиконаного зобов`язання не є заборгованістю за кредитним договором, так як з моменту пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються кредитним договором, в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання саме грошового зобов`язання, з посиланням на постанову Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №755/896/20.

Крім того, в апеляційній скарзі посилається на те, що 13.02.2015 АТ КБ «Приватбанк» вже звертався із позовом до ОСОБА_1 до Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення заборгованості, що утворилась станом на 22.01.2015. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2015 було відкрито провадження за даним позовом у справі №404/1388/15, а ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2018 позов залишено без розгляду.

Проте, такі відомості позивач не зазначає у позовній заяві даної справи, тобто вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Відповідач посилається на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Посилається на те, що позивач пред`явивши позов 13.02.2015 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив термін виконання основного зобов`язання до 13.02.2015.

Вважає, що оскільки позивач звернувся із даним позовом про стягнення 3 % річних, які нараховані на вимогу по якій сплинув строк позовної давності без пред`явлення позову про стягнення задавненої вимоги, у задоволенні даного позову слід відмовити, з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20.

Тому, після зміни банком строку виконання кредитного договору припиняються відносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, комісії та пені.

Також просив стягнути із позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн , надавши договір про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022, додаткову угоду від 09.08.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022, розрахунок від 09.08.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022, акт приймання передачі від 09.08.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.01.2022

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджується із доводами апеляційної скарги і вважає, що відповідачем порушено зобов?язання за кредитним договором за період з 03.10.2019 по 26.09.2022, та має заборгованість - 2704,58 доларів США, яка складається із 2704,58 доларів США (3% річних від простроченої суми).

Стосовно посилань відповідача на звернення банка із позовом до суду в 2015 році у справі № 404/1388/15-ц зазначає, що даний позов було залишено без розгляду, а відповідно до ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, що й зазначено в самій ухвалі від 31.10.2018

Посилається на постанову ВС від 19.02.2020 у справі № 263/5853/13-ц, що залишення позовної заяви банку про дострокове стягнення заборгованості без розгляду, у розумінні частини другої статті 1050 ЦК України не є вимогою про дострокове повернення кредитних коштів.

За таких обставин не можна вважати, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KGMDGK01580450.

Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 47 200 доларів США на термін до 03.04.2027 , а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Звернувшись із даним позовом до суду позивач зазначав, що прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 30 216,51 доларів США.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 03.10.2019 по 26.09.2022 має заборгованість у розмірі 2709,75 доларів США, яка складається із: 2709,75 доларів США 3% річних від простроченої суми.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не вніс грошових коштів на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, комісії, а тому у порушення умов кредитного договору зобов?язання за вказаним договором не виконав.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції тому, що сама по собі констатація цього факту не має наслідком в даному випадку застосування вимог ст. 625 ЦК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов?язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами було укладено кредитний договір від 03 квітня 2007 року № KGMDGK01580450, зі строком його дії до 02.04.2027.

Тобто, на даний час діє зазначений договір.

Колегія суддів вважає, що строк виконання зобов?язань за кредитним договором, у зв?язку із зверненням банку до суду у лютому 2015 року про стягнення із відповідача заборгованості за даним кредитним договором не змінився, оскільки правових наслідків розгляду такої справи не настало. Дане твердження узгоджується із правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №263/5853/13-ц.

В даному випадку зобов?язання, а також відповідальність за їх порушення врегульовані діючою кредитною угодою між сторонами.

При порушенні позичальником будь якого зобов?язання, передбачених п.п.1.2.2,2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов?язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу (пунк 4.1 договору).

З пункту 7.4 договору вбачається, що згідно ст.. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов?язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2, 46 % на місяць , розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості.

Колегія суддів вважає, що оскільки діють умови договору та його санкції щодо не виконання цих умов, позивач не мав права звертатися із стягненням із відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із 3 % річних від простроченої суми, а позову про застосування санкції передбачених кредитним договором позивачем не заявлялося.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення із відмовою у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

Представник відповідача просив стягнути із позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн .

Колегія суддів, із урахуванням того, що розгляд справи здійснювався без виклику (повідомлення) учасників справи, без проведення судового засідання, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн .

Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,який представляє інтереси ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі -3721,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний