Унікальний номер справи 367/6060/21
Головуючий у суді першої інстанції Л. В. Мерзлий
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

18 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

заінтересована особа Макарівський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2024 року, постановлену у складі судді Мерзлого Л. В., в примішенні Ірпінського міського суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Ірпінським міським судом Київської області від 08.11.2021 у справі №367/6060/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з 13.08.2021 та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обгрунтування заявлених вимог вказав, що 08.11.2021 Ірпінським міським судом Київської області у справі №367/6060/21 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у лютому 2020 року стягувачем було пред`явлено до виконання до Макарівського районного відділу державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м. Київ), де відкрито виконавче провадження НОМЕР_3. Починаючи з жовтня 2020 року ОСОБА_1 щомісячно та добровільно сплачував та продовжує сплачувати стягувачу станом на дату подання заяви грошові кошти в рахунок аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незважаючи на те, що ОСОБА_6 виповнилось 18 років 13.02.2023 в середньому від 2 000,00 грн до 5 000,00 грн на місяць з вказівкою у призначенні «на утримання дітей» шляхом поповнення грошовими коштами карти стягувача через платіжний термінал за допомогою банківської платіжної системи АТ КБ «ПриватБанк» або безготівкового переказу з картки боржника на картку стягувача, інколи на картку старшого сина ОСОБА_6 . Крім щомісячного утримання, ОСОБА_1 протягом всього цього часу купував подарунки дітям, повсякденні речі, книги, іграшки, проводив з дітьми дозвілля. Зазначив, що перебуває в ЗСУ, продовжує підтримувати по можливості зв`язок по телефону з дітьми, та неодноразово пропонував стягувачу врегулювати питання розміру аліментів, участі у вихованні дітей, зокрема шляхом укладення відповідного договору, проте стягувач відхилила такі пропозиції. ОСОБА_1 стверджує, що стягувач протиправно звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, що дозволено лише у безспірному порядку, тобто за відсутності спору між сторонами. Крім того вказав, що є інші обставини, які були відомі стягувачу та які унеможливлюють звернення за видачею судового наказу у безспірному порядку, а саме те, що на утриманні боржника є непрацездатна матір ОСОБА_7 , 1957 р.н., яка є пенсіонеркою та має ряд тяжких хронічних хвороб. Також зазначив, що стягувачем у заяві про видачу судового наказу зазначалось про те, що діти постійно проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, однак жодного доказу цьому надано не було. Так, незважаючи на щомісячне отримання стягувачем від боржника коштів на утримання дітей більше мінімального гарантованого законодавством розміру у період 2020-2023 роки, стягувач у заяві про видачу судового наказу не повідомила суд про дану обставину, а отже про існування спору про розмір аліментів та необхідність залучення заінтересованої особи - боржника, таким чином, стягувач надала недостовірні/неповні відомості та суд не отримав інформацію про обставини, які мають істотне значення для вирішення справи про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано судовий наказ від 08.11.2021, виданий Ірпінським міським судом Київської області у справі № 367/6060/21 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування скарги зазначила, що задовольняючи заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню суд позбавив дітей сторін у справі законного права на утримання батьком, який з ними не проживає, з підстав, що протягом певного часу боржник частково виконував обов`язок зі сплати аліментів добровільно. Вказала, що отримувати аліменти у мінімальному розмірі передбаченому законом це право дитини. Так як і обов`язок, в даному випадку, батька сплачувати аліменти у мінімальному передбаченому законом розмірі - прямий, імперативний і безспірний обов`язок. Вважає, що ухваленим судовим рішенням суд не тільки не діяв в інтересах дитини, а і грубо порушив принцип найкращих інтересів дитини, безпідставно позбавивши законного права на утримання. Судом помилково застосовано до даних правовідносин правила норми ч.2 ст.432 ЦПК України. Висновок суду про необхідність задоволення заяви у зв`язку з добровільним виконанням боржником обов`язку зі сплати аліментів певний час не відповідає обставинам справи, адже боржник зобов`язаний сплачувати аліменти протягом п`ятнадцяти років - до 19.04.2036, а не до липня 2023 року. Сплата аліментів у добровільному порядку безпосередньо боржником на рахунок стягувача є підставою для звернення до державного виконавця із заявою про перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 , які брали участь у судовому засіданні в режимі відеокнференції, підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Грабовська Ю. С. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необгрунтованою, ухвалу суду просить залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, вказавши, що ОСОБА_1 продовжує виконувати свій обов`язок по сплаті аліментів у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження.

Заінтересована особа Макарівський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання апеляційного суду явку свого представника не забезпечив, про час, дату та місце розгляду справи Відділ повідомлений належним чином, причини неявки представника в судове засідання суду невідомі. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від Відділу не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Неявка його представника в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та не перешкоджає його розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_8 , адвоката Грабовської Ю. С., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року у справі №370/1165/20 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.12.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1166.

08 листопада 2021 року Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з 13 серпня 2021 року по досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із наявних у матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що починаючи з жовтня 2020 по липень 2023 ОСОБА_1 сплачувались грошові кошти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в призначеннях платежу зазначено «отримувач ОСОБА_2 , переказ власних коштів на утримання дітей», всього сплачено за вказаний період суму коштів в розмірі 128 998,00 грн.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник вказував на відсутність у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки судовий наказ було видано помилково, тому що стягувачем було свідомо надано недостовірні/неповні відомості, в тому числі, і щодо існування спору про розмір аліментів, та обов`язок боржника щодо сплати аліментів на дітей виконано (та продовжує виконуватися) добровільно поза межами виконавчого провадження, не з дати звернення стягувача до суду (13.08.2021), а набагато раніше - з жовтня 2020 року.

Задовольняючи заяву, суд виходячи з того, що підстави, які слугували для видачі судового наказу відпали, і на момент видачі такого судового наказу також існували, вважав за необхідне визнати цей виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 та ч. 2ст. 432 ЦПК Українисуд, який видав виконавчий документ, може за заявою боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми Цивільного процесуального кодексу України, виконавчий документ (яким є і судовий наказ) може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Обов`язок боржника може припинятися лише з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книгип`ятої Цивільного кодексу України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема:

- видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого документа;

- помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання.

Із системного аналізу змісту зазначених роз`яснень слідує, що до процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не відноситься те, що боржник не погоджується із розміром аліментів та/або сплачує їх у добровільному порядку, як і досягнення повноліття однією дитиною з двох дітей, на утримання яких стягувалися аліменти.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи. Добровільна сплата відповідачем грошових коштів на утримання дітей у визначеному саме ним розмірі аліментів не свідчить про повне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей. Так, ОСОБА_1 не надав суду довідку про свою заробітну плату (свої доходи) за період починаючи з 13.08.2021 року (дата з якої підлягають стягненню з нього аліменти на утримання дітей за судовим наказом), що не дає можливості суду дійти висновку про те, що в певний період ОСОБА_1 у повному розмірі добровільно виконав свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання синів у розмірі визначеному судовим наказом. І навіть доведення б позивачем такої обставини не може бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки один із синів сторін по справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є малолітньої дитиною і ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на його утримання аліменти до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , від чого суд першої інстанції ОСОБА_1 фактично звільнив, визнавши судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення сплати аліментів за виконавчим документом визначені Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України).

Оскільки судовий наказ було видано про стягнення з боржника аліментів на утримання двох дітей, один з яких досягнув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому державним виконавцем повинно було бути припинено стягнення за виконавчим документом в цій частині, проте продовжено стягнення аліментів на утримання другої дитини - сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак у суду не було законних підстав визнавати вказаний вище судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому боржником не надано доказів звернення до державного виконавця із заявою про припинення стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття, про проведення розрахунку наявності або відсутності у нього заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням добровільно сплачених відповідачем грошових коштів на утримання дітей саме в якості аліментів на їх утримання.

Та обставина, що боржник сплачує аліменти у розмірі 2 000,00 грн - 5 000,00 грн не свідчить про належне виконання ним свого обов`язку по сплаті аліментів, у розмірі, визначеному судовим наказом від 08.11.2021, виданим Ірпінським міським судом Київської області у справі № 367/6060/21. ОСОБА_1 не надано у розпорядження суду доказів на підтвердження розміру отримуваних ним доходів. Разом з тим, сплата аліментів у добровільному порядку боржником безпосередньо на рахунок стягувача є підставою для звернення до державного виконавця із заявою про перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Отже, у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звернення до суду з позовом про звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі або на зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням. Та обставина, що позивач має матір пенсіонерку та надає їй добровільно грошову допомогу не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Так, наказне провадження регулюється Розділом II Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно дост. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини, заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексуборжник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Вищевказана норма чітко вказує на дію, яка має слідувати у випадку непогодження боржника із судовим наказом щодо стягнення аліментів.

З огляду на всі вище викладені обставини та з урахуванням норм, що регулюють правовідносини у рамках поданої заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, безпідставно визнав судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

У даному випадку подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, які мали правове значення для її вирішення, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні зави про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , тому з ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Троскоту Артему Івановичу відмовити у задоволенні зави про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 26 грудня 2024 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна