№ 207/343/24
№ 2/207/551/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Погребняк Т.Ю., при Морозові В.В., за участю представника відповідача Демінова О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 9» Кам`янської міської ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати компенсацій за весь час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В

У січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження в справі, поновивши строки розгляду, по причині розгляду справи, щодо визнання наказу незаконним у Верховному Суді України і очікуванням на його рішення; скасувати наказ про звільнення № 19-к/тр від 28 січня 2022 року, який визнано незаконним Верховним судом України в частині формулювання причини звільнення; поновити його на роботі; стягнути з Відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на день подання заяви становить 257544 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що з 26 липня 2021 року працював у в КЗ «СЗШ№9» КМР на посаді вчителя математики відповідно до наказу № 69-к/тр на умовах строкового трудового договору. 28.01.2022 р. подав заяву на звільнення за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, ану заяву в усному порядку не було погоджено, та почалося судове розбирання в Баглійському районному суді, Апеляційному суді та Верховному суді.

У березні 2022 року позивач звернувся до суду (справа 207/828/22) з позовом до Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 9» Кам`янської міської ради про визнання незаконним наказу в частині формулювання причини розірвання трудового договору, зобов`язання внесення запису до трудової книжки про причини розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, стягнення суми вихідної допомоги.

Рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 22 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду (провадження № 61-4090св23) від 23 листопада 2023 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 22 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року в частині позовних вимог про визнання незаконним наказу в частині формулювання причини розірвання трудового договору скасовано.

Позовні вимоги до КЗ «СЗШ № 9» про визнання незаконним наказу в частині формулювання причини розірвання трудового договору задоволено. Визнано незаконним наказ КЗ «СЗШ № 9» від 28 січня 2022 року № 19-к/тр в частині формулювання причин звільнення ОСОБА_1

15 грудня 2023 року позивач подав до Верховного Суду заяви аналогічного змісту, в яких просив роз`яснити постанову Верховного Суду від 23 листопада 2023 року. Відповідь отримав 19.01.24. Отже, згідно рішення касаційної інстанції, наказ визнано незаконним. Касаційний суд визнав, що даний наказ є незаконним, винесений з порушенням норм чинного трудового законодавства, а отже, повинен бути скасований. Підходячи формально, якщо у наказі прибрати формулювання причин звільнення, то не буде підстав для самого звільнення. Касаційний суд цілком справедливо визнав, що відповідач неправомірно та за власною ініціативою змінив формулювання причин звільнення і розірвав трудовий договір з Позивачем, зазначивши іншу причину звільнення. Формально інших підстав для звільнення не існувало.

Отже визнання Касаційним судом незаконності наказу вимагає його відміни. Як вказано у постанові Касаційної інстанції «проте суди, дійшовши висновок про незаконність наказу про звільнення в частині формулювання причин розірвання трудового договору, повинні були скасувати цей наказ, а не відмовляти у задоволенні такої вимоги з посиланням на не пред`явлення позивачем вимог про поновлення на роботі.». Отже зазначений незаконний наказ підлягає скасуванню, а Позивач поновленню на роботі із компенсацією всіх нарахувань за вимушений прогул.

Розрахунок компенсації всіх нарахувань за вимушений прогул.

Сумарна кількість відпрацьованих днів за останні два календарні місяці ( листопад та грудень ), які передують місяцю звільнення - 12+ 22 = 34 роб. дн.

Заробітна плата за фактично відпрацьований час за останні два календарні місяці - 6 509 грн. 17 коп. +10 895 грн. 86 коп. = 17 405 грн. 03 коп.

Середньоденна заробітна плата - 17 405 грн. 03 коп. : 34 = 511 грн. 91 коп.

Середня кількість робочих днів у кожному місяці 21.

Середньомісячна заробітна плата 21*511=10731 грн.

Поновлення на роботі має відбутися після рішення суду. Касаційна інстанція надала свої роз`яснення, після яких можна судити про незаконність звільнення 19.01.24. Позивач звертався до Відповідача з питанням поновлення, не отримав відповіді, натомість Відповідач звернувся про пояснення до Верховного суду. Звільнено позивача було 28.01.22. Отже слід вважати, що з моменту звільнення пройшло 24 календарні місяці, за які він мав отримувати заробітну платню.

Сума компенсації всіх нарахувань за вимушений прогул: 24 місяці*10731=257544 грн. Сума компенсації всіх нарахувань за вимушений прогул, 257544 грн.

У суді позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав згідно його позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 у наданих письмових поясненнях позовні вимоги не визнав та просив вімовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 69к/тр від 22 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 призначений на посаду вчителя математики з 26 липня 2021 року по 31 травня 2022 року до Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 9» Кам`янської міської ради. 28 січня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням , у зв`язку з порушеннями роботодавцем законодавства про працю та умов трудового договору. Наказом № 29-к/тр від 28 січня 2022 року звільнено вчителя математики ОСОБА_1 з займаної посади з 28 січня 2022 року у зв`язку з достроковим розірванням працівником строкового трудового договору , ч. 1 ст. 39 та ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України за сукупністю.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 4 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Згідно ст. 39 КЗпП України , строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу .

Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник .

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору , власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням , якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Позивачем до позовної заяви не додано жодного документу на підтвердження викладених ним обставин.

Позивач просить скасувати наказ про звільнення № 19-к/тр від 28 січня 2022 року, який визнано незаконним Верховним судом України в насінні формулювання причини звільнення, проте Верховним Судом у постанові від 23 листопада 2023 року «визнано незаконним наказ Комунального закладу «Ліцей № 9» Кам 'янської міської ради від 28 січня 2022 року № 19-к/тр в частині формулювання причин звільнення ОСОБА_1 ». Верховний Суд підчас винесення постанови не вбачав за необхідне скасовувати наказ про звільнення в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на день подання заяви становить 257544 грн.

По-перше, позивач просить стягнути середній заробіток по день фактично розрахунку, який вже було стягнуто постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2024 року по справі № 207/828/22: «Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Комунального закладу «Ліцей №9» Кам`янської міської ради () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 3583,37 грн.».

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше за шість місяців.

Таким чином, судом вже розглянуті вимоги ОСОБА_1 до КЗ «Ліцей №9» КМР щодо стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Також позивачем не надано жодних документів на підтвердження його розрахунку у позовній заяві, тому не зрозуміло, чому позивач використовує саме той розмір заробітної плати, який зазначено у розрахунку, а не будь-який інший.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Позивачем пропущений строк на звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум. що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний сирок з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Позивача було звільнено з займаної посади 28 січня 2022 року. Копію наказу позивач отримав на електронну пошту 31 січня 2024 року, що ним підтверджується особисто у позовній заяві по попередній справі - справа № 207/828/22, яку позивач просить оглянути підчас поточного розгляду справи. Ця обставина також встановлена в постанові Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, копія якої додана до письмових пояснень.

Зазначені обставини підтверджують матеріали справи № 207/828/22. З цією позовною заявою позивач звернувся до суду 07 березня 2022 року, тобто з пропуском місячного строку на звернення до суду.

В подальшому, після винесення Верховним Судом постанови від 23 листопада 2023 року по справі №207/828/22, в якій суд визнав незаконним наказ від 28 січня 2022 року в частині формулювання звільнення, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з поточним позовом про поновлення на роботі, дата звернення - 22 січня 2024 року.

Постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року отримана позивачем через систему електронний суд на початку грудня 2023 року. Відповідно позивачем пропущений місячний строк на звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі.

Підстав для поновлення пропущеного строку позивачем у позовній заяві не зазначено.

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 38 , 39 , 47 , 116 , 117 КЗпП України , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 9» Кам`янської міської ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати компенсацій за весь час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Ю. Погребняк