Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1670/20 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №288/1670/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг станом на 20 вересня 2020 року в сумі 10 464,59 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6 620,56 грн, заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України в сумі 1 746,88 грн та пені в сумі 2 097,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 22 серпня 2013 року підписала анкету-заяву №б/н. При підписанні анкети-заяви вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком був відкритий рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3 400 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22 серпня 2013 року відповідач отримала кошти в сумі 3 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні договору про надання банківських послуг сторони керувалися положеннями ст.ст.526,527,530,630,634,1048,1054 ЦК України. За таких обставин відповідач була належним чином повідомлена про умови, строки та порядок виконання умов кредитного договору, а тому висновки суду стосовно відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 процентів, нарахованих у порядку ст.625 ЦК України, є помилковими. Крім того, посилання суду на те, що позивачем не доведений розмір заборгованості за кредитом є безпідставним, оскільки у матеріалах справи міститься виписка про рух коштів відповідача, а також виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 , які відповідно до законодавства України та судової практики з приводу врегулювання подібних правовідносин є належними та допустимими доказами існування заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із додатками були направлені відповідачу завчасно засобами поштового зв`язку та вручені ОСОБА_1 особисто 18 лютого 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.100). Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 22 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13). У заяві зазначено, що відповідач згодна із тим, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами, Правилами користування, Основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до вересня 2016 року; № НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2020 року (а.с.12).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не обрано жодної опції.

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 22 серпня 2013 року по 09 вересня 2018 року. Так, 22 серпня 2013 року кредитний ліміт установлено у розмірі 300 грн; 21 листопада 2013 року кредитний ліміт збільшений до 2 200 грн; 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшений до 3 400 грн, а 09 вересня 2018 року кредитний ліміт зменшений до 0 грн (а.с.11).

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 20 вересня 2020 року банком нарахована заборгованість за вказаним договором в сумі 10 464,59 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6 620,56 грн, заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, - 1 746,88 грн та заборгованості з пені 2 097,15 грн (а.с.10).

Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання (його умови) розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг із Тарифів та копію Умов і Правил надання банківських послуг, які надав банк до позовної заяви, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Із виписки про рух коштів за договором №б/н за період зі 22 серпня 2013 року по 10 березня 2020 року прослідковується, що за наданими відповідачеві кредитними картками здійснювалися грошові операції у межах суми кредитного ліміту 3 400 грн та проводилося автоматичне погашення заборгованості з карти, списання банком процентів за користування кредитним лімітом за ставкою 3,6% та пені, які не були узгоджені сторонами. Крім того, банк також списував проценти, які нараховував у порядку частини другої ст.625 ЦК України (а.с.54-58).

Також судом установлено, що при розрахунку заборгованості банком використані процентні ставки 30%,34,80%;42%;43,20%;86,4% річних, на що відповідач у письмовому вигляді також не погоджувався.

Отже, колегія суддів вважає, що банком не доведено обов`язку сплати відповідачем суми заборгованості за простроченими процентами, оскільки їх розмір та умови нарахування і стягнення сторонами не погоджувалися. Також не доведена сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, приймаючи до уваги, що між сторонами не були погоджені базові процентні ставки за користування кредитом та овердрафт (поновлювальна форма кредитування, яка дозволяє клієнту банка використовувати кошти, перевищуючи ліміт), а тому дії банка щодо погашення неузгоджених процентів за рахунок здійснених відповідачем платежів або овердрафту і не віднесення коштів на погашення виключно тіла кредиту, не можна вважати правомірними, а суму простроченого тіла доведеною.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 22 серпня 2013 року розмір тіла кредиту та процентна ставка не визначені, тобто не погоджені.

Окрім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне виконання умов договору про надання банківських послуг.

Водночас, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, банк просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту та пені, стягнути заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, в тому числі, на порядок нарахування, передбачений у витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копії Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та копією Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення тощо.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови і Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату процентів за користування кредитними коштами, терміну виконання зобов`язань тощо, надані банком витяг з Тарифів та ксерокопія Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та копія Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які знаходяться в матеріалах цієї справи та не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як частина договору про надання банківських послуг, укладеного між сторонами 22 серпня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо кредитного ліміту, ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженим.

Виходячи із зазначеного апеляційний суд доходить висновку щодо відсутності підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь банку процентів, нарахованих у порядку частини другої ст.625 ЦК України, оскільки, як зазначалось вище, банком не доведена наявність невиконаного боргового зобов`язання ОСОБА_1 перед позивачем.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» є правильним.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням викладеного вище додаткової правової аргументації не потребують.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: