КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13280/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенко Д. Р.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі адвоката Дугінова Д. А., в інтересах ОСОБА_1 ,

адвоката Кобзар Ю. Б., в інтересах АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Ільєвої Т. Г.

від 04 червня 2024 року

у цивільній справі № 757/48940/23-ц Печерського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінілон»

про захист прав споживачів та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до Печерського районного суду з позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що на користь позивача рішенням суду було стягнуто 2 331 761, 2 грн вкладу та 1 383 596, 82 грн відсотків, за період з 07 березня 2014 р. по 25 лютого 2021 р. Оскільки рішення було виконане 22 березня 2023 р., позивач вважає, що враховуючи розмір банківського вкладу, який є базою нарахування 3 % річних, що було стягнуто у рамках справи № 757/41023/20-ц, має беззаперечне право стягнення на його користь 3 % річних, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих на розмір його вкладу протягом строку позовної давності та інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, позивач просив суд стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача 144 888, 61 грн, у якості 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором №SAMDNWFD200 від 07.03.2014 р., за період з 25 лютого 2021 р. по 22 березня 2023 р. та 977 940, 65 грн інфляційних втрат за період з 25 лютого 2021 р. по 22 березня 2023 р., за договором № SAMDNWFD200 від 07.03.2014 р.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , 3% річних за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором № SAMDNWFD200 від 07.03.2014 р. у розмірі 142 205 грн 49 коп., за період 25.02.2021 року по 09.03.2023 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 890 355 грн 75 коп., за період 25.02.2021 року по 09.03.2023 року.

Стягнуто на користь держави з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 10 325 грн. 61 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 12 червня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі адвокат Кобзар Ю. Б., в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення - залишити без змін. Стягнути з позивача судовий збір на користь відповідача.

Адвокат вказувала, що ухвалення судового рішення у цивільній справі № 757/48940/23-ц з вимогою про стягнення грошових коштів за Договором № SAMDNWFD200, укладеним між позивачем та відповідачем та який є предметом спору у цій справі, безпосередньо впливає на права та обов`язки іншої юридичної особи - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», яка є на даний час Новим боржником за спірним договором, який є предметом спору у даній справі.

Внаслідок укладання між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014р. та переведення боргу за зобов`язанням Банку щодо виплати коштів за спірним договором, який є предметом у даній справі, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 17.11.2014 року не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є Новим боржником за таким договором.

Отже, АТ КБ Приватбанк є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначеної позиції при вирішенні аналогічних питань дотримується і Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2020 року (справа № 305/1849/17), зазначаючи, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

21 серпня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Дугінова Д.А., в якому останній, заперечував проти доводів апеляційної скарги посилаючись на їх безпідставність, просив рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 не надавав банку ніякої згоди на переведення боргу перед ним будь-кому, у тому числі ТОВ «ФК «Фінілон». Вважає, що договір переведення боргу від 17.11.2024 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» є нікчемним.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та доводів. Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що 07.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDNWFD200.

На виконання даного договору було відкрито рахунок № НОМЕР_1 , на який було внесено 2 331 761, 2 грн. Відсоткова ставка за договором становила 8, 5 % річних.

Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

Враховуючи, що зазначена вище заява банком була невиконана, позивач був вимушений звернутися до суду із позовом про примусове стягнення вкладу та відсотків.

Договір № SAMDNWFD200 від 07.03.2014 р., відповідно до постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 р. (справа № 757/41023/20-ц), є розірваним з 25 лютого 2021 р.

В рамках справи № 757/41023/20-ц на користь позивача з відповідача було стягнуто 2 331 761,2 грн вкладу та 1 383 596, 82 грн відсотків, за період з 07 березня 2014 р. по 25 лютого 2021 р.

22 березня 2023 р., у рамках виконавчого провадження № 69796438, на рахунок позивача було зараховано 2 331 761, 2 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, що проведено належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність підстав до стягнення з банку інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.03.2023 року по 22.03.2023 року, визначених ст. 625 ЦК України, оскільки банк у визначений договором та законом строк не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення належних позивачу коштів.

Доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки 17.11.2014 року уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надавав згоди на переведення боргу від АТ «КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договором депозитного вкладу, а тому, відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивача.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, які зокрема викладені у постанові від 18 квітня 2023 року, справа № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21), у постанові Верховного Суду у справі № 757/44991/21-ц від 29 січня 2024 року.

Таким чином, саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу ОСОБА_1 , з приводу виконання умов яких виникли спірні правовідносини, а, отже, й належним відповідачем, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, саме АТ «КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон», є належним відповідачем у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко