Справа № 362/5200/22
Провадження № 2/362/259/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретаря судового засідання Шмагун М.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2022 р. ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу, придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (на момент придбання - Васильківського району) Київської області. 02.02.2009 р. право приватної власності на квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 , номер запису 489 в книзі 2-234.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила стягнути надмірно сплачений судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, але просив визначити за позивачем 1/3 частки квартири, а за відповідачем 2/3 частки з урахуванням того, що спільна дитина проживає з відповідачем і вона повинна бути забезпечена житлом.

Заслухавши відповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу Країни (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Аналогічна правова позиція закріплена Постановою Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 15.07.2005 р. виконкомом Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 5, вбачається, що з 01.10.2005 р. позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

27.05.2009 р. від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_7 , що засвідчено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 4.

В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2022 р. рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/4034/21 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до висновку начальника служби у справах дітей та сім`ї Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Третяк П. від 09.06.2023 р. за №394/02-27, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває на утриманні у відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відвідує Мар`янівський ліцей. Аналогічні відомості судом встановлено з довідки старости Мар`янівського старостинсько оокругу ОСОБА_8 від 09.06.2023 р. за № 123/12-03, акту обстеження умов проживання від 05.06.2023 р., складеного та підписаного ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

За час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б.Квартиру зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав владності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер. довідки , сформована 09.12.2022, копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.01.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за №117, Витягом з Державного реєстру правочинів від 28.01.2009, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2009.

Дана квартира відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину квартири.

Щодо клопотання представника відповідача щодо відступлення від презумпції рівності часток у спільному сумісному майні подружжя.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Представник відповідача як на підставу відступлення від засади рівності часток, просив взяти до уваги те, що спільна дитина проживає з батьком, тобто відповідачем і тому дитина має бути забезпечена житлом. Суд враховує, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд вважає, що таку обставину, що дитина проживає з відповідачем, не можна вважати підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя відповідно до ст. 70 СК України, так як в судовому засіданні не встановлено факту того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також відсутні докази щодо стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання спільної дитини та недостатності їх розміру.

Щодо клопотання позивача про повернення розміру переплаченого судового збору.

Судом встановлено, що предметом розгляду є спір щодо права власності на 1/2 частину спірної квартири, відтак розмір судового збору за подання позовної заяви повинен визначатися саме з вартості 1/2 частини вказаного нерухомого майна, що становить 7403 грн. 81 коп. (1480762,71 грн./2 х 1%).

Однак, представником позивача, у відповідності до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України, отримано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості спірного майна, згідно якої оціночна вартість об`єкта оцінки становить 1480762,71 грн.

Оскільки, предметом спору є визнання за позивачем частки спірного майна, то ціна позову становить 1/2 від 1480762,71 грн., тобто 740381,36 грн.

Проте згідно з квитанцій від 19.12.2022 та від 18.03.2023 р. на суму 5485,30 грн., 6919,80 грн.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

З урахуванням наведеного, переплачений позивачем ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 5001 грн. 19 коп. необхідно повернути позивачці як такий, що внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, в порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Керуючись ст. ст.133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69-71 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_12 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (на момент придбання - Васильківського району) Київської області, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею - 43,3 кв.м, придбану 28.01.2009 р. за договором купівлі-продажу зареєстрованим в реєстрі за № 117, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б.

Повернути позивачу ОСОБА_4 судовий збір в розмірі переплаченої суми - 5001 (п`ять тисяч одна) грн. 19 коп., що внесений згідно із квитанцією від 18.03.2023 р. № 5 на номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0010786, отримувач ГУК уКиїв.обл/Васильків.міс/22030101, код отримувача - 37955989.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 сплачений судовий збір у розмірі 7403 грн. 91 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Київ, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.М.Кравченко