Житомирський апеляційний суд
Справа №279/8328/23 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 37 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №279/8328/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2024 року, яке ухвалене головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість: за кредитним договором №599403436 в сумі 39 054,20 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу 9 250 грн та заборгованості за процентами в сумі 29 804,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 12 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №599403436. Між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» 28 листопада 2018 року укладений договір факторингу №28/1118-01. Додатковою угодою від 31 грудня 2020 року №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст цього договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників від 12 жовтня 2021 року №155 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №599403436. Між ТзОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» 20 жовтня 2022 року укладений договір факторингу №20102022, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, указаних у реєстрах прав вимоги. ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 39 054 грн, із яких: 9 250 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 29 804,20 грн сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 21 жовтня 2022 року, позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2024 року позов задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2021 року №599403436 в сумі 39 054,20 грн, із яких: 9 250 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 29 804,20 грн заборгованість за процентами, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2021 року №599403436 в сумі 13 059,15 грн, із яких: 9 250 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3 809,15 грн заборгованість за процентами, а також судовий збір у сумі 885,72 грн.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що строк кредитування за договором складав 29 календарних днів з кінцевою датою повернення 10 вересня 2021 року, а тому саме за такий період можуть бути нараховані відсотки за користування кредитним договором. Жодних вимог про погашення заборгованості він від відповідача не отримував, а тому нарахування процентів припиняється 10 вересня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що відповідно до укладеного 12 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №599403436, а саме п.1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Позичальник погодився на умови визначені договорами щодо їх пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, а тому його твердження про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Звертає увагу, що заборгованість була нарахована не позивачем, а первісними кредиторам за кожним з укладених договорів, та з моменту отримання права вимоги до відповідача за договорами факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 12 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» договір №599403436, за умовами якого отримав в кредит грошові кошти в розмірі 9 250 грн строком на 29 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,42% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого для перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту (а.с.8 звор.-11).

Між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року укладений договір факторингу №28/1118-01.

Між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» 31 грудня 2020 року укладена додаткова угода №26 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, в якій сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції (а.с.13-15).

ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТзОВ «Таліон Плюс» 20 жовтня 2022 року уклали договір факторингу №20102022. Згідно з п.2.1 укладеного договору клієнт (ТзОВ «Таліон Плюс») зобов`язалося відступити фактору (ТзОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Із витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу від 20 жовтня 2022 року №20102022 відступлено право вимоги щодо ОСОБА_1 , номер кредитного договору - 599403436, заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) 9 250 грн, заборгованість за процентами 29 804,20 грн, загальна заборгованість складає 39 054,20 грн (а.с.18).

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша ст.519 ЦК України).

Із системного аналізу можливо дійти висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі №752/8842/14-ц.

Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу процентів, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 12 серпня 2021 року, а договір факторингу №28/1118-01, за яким ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТзОВ «Таліон Плюс» укладений 28 листопада 2018 року, а додаткова угода до договору факторингу укладена 31 грудня 2020 року. Отже, на момент укладення договору факторингу та додаткової угоди до договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТзОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року та додаткової угоди до договору факторингу від 31 грудня 2020 року..

Оскільки ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, то таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року ТзОВ «ФК «ЄАПБ», яке за наведених вище обставин не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договором №599403436, укладеним 12 серпня 2021 року між ним та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Ураховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу був укладений між первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, а додаткова угода до договору факторингу 31 грудня 2020 року, тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним між ними 12 серпня 2021 року, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» будь-якої заборгованості за кредитним договором від 12 серпня 2021 року №599403436, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: