справа № 357/7023/23 головуючий у суді І інстанції Цукуров В.П.
провадження № 22-ц/824/239/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Шумейком Павлом Миколайовичем, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2023 року директор ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому просив:

- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року у розмірі 541 452,57 гривень (заборгованість за кредитний договором - 344 251,16 гривень, розмір 3% річних - 30 983,00 гривень, інфляційні втрати - 166 218,41 гривень) звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3878, що належить ОСОБА_1 : житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарськими будівлями та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20291238), земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером №:05:021:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0889 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером №:05:021:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження»;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 05 серпня 2008 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №64/2008, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з урахуванням її платоспроможності з лімітом в сумі 60 000,00 доларів США на будівництво житлового будинку АДРЕСА_2 .

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3878.

Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарськими будівлями та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером №:05:021:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0889 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером №:05:021:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

25 квітня 2014 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір купівлі-продажу права вимоги №23/ФК-14 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

22 травня 2014 року між Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за №3573 про відступлення прав за іпотечним договором, який посвідчено 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №3878, відповідно до якого права іпотекодержателя за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_5 та Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» є єдиним власником усіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів, передбачених цим договором та єдиним іпотекодержателем щодо предмета іпотеки.

Позичальником обов`язки щодо повернення кредиту належним чином не виконувалися. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2012 року у справі №2-648/11 позов АКБ «Східно-Європейський банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 солідарно на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 413 431,16 гривень та судові витрати в сумі 1 820,00 гривень, а всього стягнуто 415 251,16 гривень.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2014 року замінено стягувача у справі №2-648/11 на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

12 квітня 2015 року помер майновий поручитель (фінансовий поручитель) за кредитним договором ОСОБА_5 .

Претензія кредитора ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» прийнята та зареєстрована 02 червня 2015 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київською області.

У відповідності до спадкової справи №145 постановами державного нотаріуса єдиному спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення такої нотаріальної дії.

Під час судового розгляду справи №357/2777/15-ц було встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом.

У зв`язку з цим, Київський апеляційний суд у постанові від 28 липня 2021 року у справі №357/2777/15-ц дійшов висновку, що ОСОБА_1 є фактичним власником предмета іпотеки і повинна відповідати за зобов`язаннями, що випливають із кредитного договору №64/2008 від 05 серпня 2008 року, як спадкоємець іпотекодавця за даним позовом відповідачем виступає саме вона.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 сплачено грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у розмірі 71 000,00 гривень. Після сплати частини заборгованості боржником розмір заборгованості, який підлягає сплаті, становить 344 251,16 гривень (415 251,16 гривень - 71 000,00 гривень = 344 251,16 гривень).

У зв`язку з невиконанням боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів та щодо виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2012 року у справі №2-648/11 про стягнення заборгованості, на думку позивача, розмір інфляційних втрат та 3% річних складає 197 201,41 грн., з яких: 3% річних (в грн.) - 30 983,00 гривень (нараховано в період з 26 травня 2020 року по 26 травня 2023 року); інфляційні втрати (в грн.) - 166 218, 41 гривень (нараховано в період з 26 травня 2020 року по 26 травня 2023 року).

Загалом, у зв`язку з непогашенням у повному обсязі заборгованості за кредитним договором, заборгованість боржника перед кредитором складає 541 452,57 гривень, з яких: заборгованість за кредитний договором (судовим рішенням) - 344 251,16 гривень; розмір 3% річних - 30 983,00 гривень; інфляційні втрати - 166 218,41 гривень.

19 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Павло Миколайович подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначив, що іпотекодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (житловий будинок та земельні ділянки), у зв`язку з відсутністю документів для вчинення нотаріальної дії. З огляду на викладене, Відповідач не є власником предмету іпотеки. Наголосив, що позивачем всупереч п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовано до відповідача відповідальність, визначену ст. 625 цього Кодексу, з 24 лютого 2023 року. Зауважив, що розрахунок заборгованості відповідача, складений позивачем, не містить інформації щодо її складових. Просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.

11 серпня 2023 року представник позивача подав письмові пояснення на відзив на позовну заяву, у яких просив задовольнити позовні вимоги. Із посиланням на постанову Київського апеляційного суду у справі №357/2777/15 пояснив, що, на його думку, та обставина, що ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, його не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не позбавляє її, як спадкоємця іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 серпня 2008 року. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому. Тому, на думку представника позивача, висновок суду першої інстанції у справі №357/2777/15 про те, що відповідачка ОСОБА_1 не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця їй як його спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не може відповідати за вказаним позовом, є помилковим.

Наголосив, що складові заборгованості було зазначено у позовній заяві, а також відповідному розрахунку. Сам розмір заборгованості визначено відповідним судовим рішенням, позовна заява подана в порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Щодо строків позовної давності зазначив, що позовна заява подана до суду у травні 2023 року, а постанова Київського апеляційного суду у справі №357/2777/15 датована 28 липня 2021 року. Саме ця постанова визначає ОСОБА_1 належним відповідачем за даним позовом, тобто, посилання представника відповідача на пропуск трирічного строку позовної давності є недоречним.

У письмових поясненнях від 24 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Павло Миколайович підтримав доводи відзиву на позовну заяву.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року у розмірі 420 043,24 гривень, яка складається з:

- 344 251,16 гривень - заборгованість за кредитом;

- 18 063,24 гривень - 3 проценти річних від простроченої суми;

- 57 728,84 - інфляційні втрати;

звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області - Римаренко Ю.В., зареєстрованим в реєстрі за номером 3878, на належні ОСОБА_1 :

- житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарським будівлями та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 20291238),

- земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :05:021:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельну ділянку площею 0,0889 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :05:021:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Павло Миколайович, 20 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі оскільки не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та не є власником предмета іпотеки. Оскільки вона не є власником предмета іпотеки, заміна у матеріальних правовідносинах не відбулася.

Ухвалюючи рішення місцевий суд не встановив ані спадкоємців померлого ОСОБА_5 , ані вартості прийнятої спадщини, у тому числі вартості предмета іпотеки.

Звернув увагу, що у оскаржуваному рішенні не зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Детально не зазначено з чого складається розмір заборгованості за кредитним договором, не зазначено які суми фактично сплачено ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту, не зазначено періоди виникнення заборгованості за кредитом та відповідні розміри заборгованості по платежам з розбивкою на періоди, не зазначено з чого складається заборгованість за кредитом (не зазначено розмір заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, розмір заборгованості по сплаті прострочених відсотків, розмір заборгованості по комісіях, штрафах та пені).

З посиланням на практику Верховного Суду вказав, що право кредитора на стягнення з позичальника коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає в силу Закону, а не договору, тому ці кошти не входять до складу основного зобов`язання та не забезпечуються іпотекою. Однак, суд прийняв рішення про звернення за рахунок предмета іпотеки стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Додатково вважав, що суд неправильно визначив початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах, адже саме з моменту звернення з позовом первісного кредитора АКБ «Східно-Європейський банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором почався перебіг строку позовної давності. Рішення у справі №648/11 ухвалено 18 січня 2012 року, отже строк позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки спив ще в січні 2015 року, тобто до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Іпотекодавця ОСОБА_5 .

Крім того, відповідно до частини першої пункту 5-2 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про іпотеку», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року та наразі триває.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Шумейком Павлом Миколайовичем, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

29 лютого 2024 року директор ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Свою позицію обґрунтував обставинам, на які посилався у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

24 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Шумейко П.М., у яких представник підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Павло Миколайович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - адвокат Кузюков Кирило Анатолійович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 серпня 2008 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №64/2008, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з урахуванням її платоспроможності з лімітом в сумі 60 000,00 доларів США на будівництво житлового будинку АДРЕСА_2 .

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3878 та договір поруки від 05 серпня 2008 року.

Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарськими будівлями та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером №:05:021:0049, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0889 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером №:05:021:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2012 року у справі №2-648/11 позов АКБ «Східно-Європейський банк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 солідарно на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 413 431,16 гривень та судові витрати в сумі 1 820,00 гривень, а всього 415 251,16 гривень.

25 квітня 2014 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги №23/ФК-14 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року який було укладено між Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» та ОСОБА_1 , перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

22 травня 2014 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3573 про відступлення прав за іпотечним договором, який посвідчено 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №3878, відповідно до якого права іпотекодержателя за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_5 та Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2014 року замінено стягувача у справі №2-648/11 на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», тобто позивача у даній справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер майновий поручитель (фінансовий поручитель) за кредитним договором ОСОБА_5 . Відповідно до листа Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 23 жовтня 2015 року №1574/02-14/145/2015 єдиною спадкоємицею на майно померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 »), тобто відповідач у даній справі.

Згідно з листом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 23 вересня 2015 року №1392/02-14/145/2015 інші спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Претензія кредитора ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» прийнята та зареєстрована 02 червня 2015 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київською області та передана Відповідачу, що підтверджується листом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12 жовтня 2015 року №1543/02-14.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року по справі №357/277/15-ц у справі між тими самими сторонами встановлено наступне.

Іпотекодавець (майновий поручитель) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_1 (тобто Відповідач у даній справі), перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

Та обставина, що ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, його не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не позбавляє її, як спадкоємця іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 серпня 2008 року. При цьому, слід зазначити, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_1 не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця ОСОБА_5 їй як його спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не може відповідати за вказаним позовом, є помилковим. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав на певні порушення процесуального закону, допущені судом першої інстанції, зокрема, що, суд першої інстанції, відновивши провадження у справі, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 , якою є ОСОБА_1

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 сплачено грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у розмірі 71 000,00 гривень. Дана обставина не оспорювалася сторонами у справі.

Після сплати частини заборгованості боржником розмір заборгованості, який підлягає сплаті, становить 344 251,16 гривень (415 251,16 гривень - 71 000,00 гривень = 344 251,16 гривень).

У зв`язку з невиконанням боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів та щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості, позивачем нараховано 3% річних - 30 983,00 гривень (в період з 26 травня 2020 року по 26 травня 2023 року) та інфляційні втрати - 166 218,41 гривень (в період з 26 травня 2020 року по 26 травня 2023 року).

Судом першої інстанції було встановлено, що розмір інфляційних втрат, 3% річних у межах спірних правовідносин за період з 26 травня 2020 року по 23 лютого 2023 року включно становить 75 792,08 гривень, з яких: розмір 3% річних - 18 063,24 гривень; інфляційні втрати - 57 728,84 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» суд першої інстанції виходив з того, що постанова Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року по справі №357/277/15-ц відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення у цій справі. Тобто, ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі. Після встановлення указаних обставин постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, позивач у межах встановлених строків звернення до суду за захистом своїх прав звернувся з даним позовом, а тому суд відхилив доводи відповідача щодо пропуску строків позовної давності у даній справі. Відповідачем добровільно не виконано кредитні зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 344 251,16 гривень, однак останній всупереч імперативним вимогам пункту 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних й у період після 24 лютого 2022 року.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та не гуртуються на вимогах закону з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та третя статті 1054 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Як встановлено частиною першою статті 575 ЦК, іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем відповідно до частини першої статті 583 ЦК може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Абзац четвертий статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України.

Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частини перша та друга статті 35 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі порушення основного зобов`язання та/ або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див. постанови від 18 вересня 2018 року у справі №921/107/15-г/16, від 19 травня 2020 року у справі №361/7543/17).

Отже, місцевий суд обґрунтовано вважав, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №192/2761/14.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

З урахуванням встановлених постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року по справі №357/277/15-ц обставин, суд першої інстанції правомірно вважав, що ОСОБА_1 хоч і не отримала свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавця ОСОБА_5 , однак звернувшись із відповідною заявою до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, є особою, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті, а тому на підставі статті 1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора.

Відповідно до пункту 3.1.5 Договору іпотеки, у випадку невиконання боржником та іпотекодавцем зобов`язань за цим або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 цього договору. Порядок такого способу задоволення визначається пунктом 5 цього Договору.

Відповідно до пункту 5.1. Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом пункту 5.5 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, у тому числі, за рішенням суду. При цьому право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя, встановлених пунктом 5.5 цього Договору, та вибір способу задоволення таких вимог належить Іпотекодержателю (пункт 5.6).

Підпункт 5.5.2 Договору іпотеки встановлює, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між Іпотекодавцем, Боржником та Іпотекодержателем, якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90% вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, задовольняючи позов, суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить правонаступнику майнового поручителя, шляхом проведення прилюдних торгів у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі №569/613/19 та від 15 квітня 2021 року у справі №570/648/19 вказано, що за змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таке право виникає в силу Закону, а не договору, а тому ці кошти не входять до складу основного зобов`язання та не забезпечуються іпотекою.

З матеріалів справи вбачається, що ухваленим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2012 року у справі №648/11 визначено остаточний розмір грошового зобов`язання за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року, забезпеченим іпотечним договором від 06 серпня 2008 року, у сумі 415 251,16 грн.

Оскільки 17 жовтня 2014 року позивачкою, як боржником було погашено 71 000,00 грн. за грошовим зобов`язанням згідно рішення суду, звернення стягнення на предмет іпотеки має відбуватися в межах суми заборгованості по кредиту - 344 251,16 грн. (415 251,16 - 71 000,00), без урахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки останні не входять до складу основного зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині неправильного обрахунку судом першої інстанції суми загальної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», в рахунок якої було звернено стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року.

Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин колегія суддів виходить з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

У постанові від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки.

У лютому 2015 року позивач реалізував право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №357/2777/15-ц. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а позовних вимог до його правонаступника - ОСОБА_1 не заявлено. Таким чином, у розумінні статті 264 ЦК України строк позовної давності за вимогами ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» переривався, а отже, позивач у межах встановленого трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав (з дня ухвалення судового рішення 28 липня 2021 року) звернувся до суду з даним позовом 13 червня 2023 року, про що правомірно зазначив суд першої інстанції. Таким чином, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як непорівнянність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Оскільки на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на те, що суд першої інстанцій повно встановив обставини у справі, але всупереч нормам матеріального права та сталій практиці Верховного Суду помилково включив до заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», за рахунок якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки - стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення місцевого суду, зменшивши суму заборгованості з 420 043,24 грн. до 344 251,16 грн.

В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Шумейком Павлом Миколайовичем - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року змінити, зменшивши суму заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», за рахунок якої звернено стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №64/2008 від 05 серпня 2008 року з 420 043,24 гривень до 344 251 (триста сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят одна) гривня 16 копійок заборгованості за кредитом.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова