ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9925/24 Справа № 176/2452/23 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мотуз О. О. на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Олени Андріївни, боржник Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеною вище скаргою, яку обґрунтовував тим, що в державного виконавця Фещук О. А. перебуває виконавче провадження № 74391007 з виконання виконавчого листа № 176/2452/23 про стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь грошових коштів у сумі 120 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.

У травні 2024 року він дізнався, що державний виконавець зупинила вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на підставі пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до 01 січня 2025 року.

Вважає такі дії державного виконавця протиправними, оскільки грошові кошти, які стягуються з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь, є шкодою, заподіяною ушкодженням здоров`я, а також відносяться до виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами. А тому, враховуючи передбачені пунктом 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» винятки, виконавче провадження № 74391007 зупиненню не підлягало.

Просив визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О. А. щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №74391007.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити та зобов`язати державного виконавця поновити виконання виконавчого листа у справі № 176/2452/23.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам, викладеним у скарзі зазначає, що у державного виконавця, враховуючи 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», не було підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки примусове виконання стосується рішення про виплату моральної шкоди у зв`язку із отриманим профзахворюванням, оскільки таке відшкодування напряму залежить від існування трудових відносин, випливає із них та виникає відповідно до положень КЗпП України. Однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та прийшов до хибного висновку щодо правомірності дій державного виконавця по зупиненню вчинення виконавчих дій.

Від представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я не входить до переліку виключень, зазначених в п.1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», не відноситься до заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами.

ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повісток до електронних кабінетів сторін та їх представників (а.с.111 зворот)

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець правомірно зупинив виконання рішення у справі, оскільки стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я не входить до переліку виключень, закріплених у п. 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О. А. від 12.12.2023 року відкрито виконавче провадження ВП №74391007 з виконання виконавчого листа №176/2452/23 виданого 01.02.2024 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Фещук О.А. від 22.03.2024 року зупинено вчинення виконавчих дій у даному виконавчому провадженні до 1 січня 2025 року, на підставі Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 07.02.2024 року №3577-ІХ. Розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1-4 такого змісту: до 1 січня 2025 року зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); підлягають зняттю накладені арешти на кошти та/або майно Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення платоспроможності окремих державних підприємств у сфері енергетики, що перебувають у критичному стані» від 07 лютого 2024 року розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 1-4.

Цим пунктом установлено, що до 01 січня 2025 року зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Виконавче провадження №74391007 відкрито з виконання рішення суду про стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 120 000 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.

Установивши, що відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я не входять до переліку виключень, зазначених у пункті 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки, зупиняючи вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні 73551104, державний виконавець діяв у межах закону.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що в цьому випадку відшкодування моральної шкоди є видом виплати (компенсації), що належить йому у зв`язку з трудовими відносинами, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, хоч і випливає з трудових правовідносин, однак не охоплюється поняттям компенсації у розумінні норм трудового законодавства, у тому числі статей 72, 83 та норм глави VІІІ «Гарантії та компенсації» КЗпП України, та відповідно не відноситься до інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, виконавчі провадження щодо яких не підлягають зупиненню. Подібний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року в справі № 165/1292/21 та у постанові від 15 жовтня 2024 року у справі №176/243/23.

Апеляційний суд зауважує, що оскаржена постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства

юстиції України Фещук О.А. від 22 березня 2024 року у виконавчому провадженні №74391007 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №176/2452/23 від 25.09.2023 року на підставі пункту 1-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» не порушує конституційну вимогу щодо обов`язковості судових рішень, оскільки не припиняє взагалі виконання рішення суду, а лише призупиняє його виконання на строк, встановлений законом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Таким чином доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції, а також зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини, їм надано належну оцінку, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються питань, які підлягають вирішенню під час розгляду спору по суті позовних вимог та зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями через тлумачення процесуального законодавства на свою користь, а також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин судом першої інстанції на законних підставах відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо зупинення виконавчих дій.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мотуз О. О. залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2024 року.

Судді: