Справа № 363/1747/24
Провадження № 2/366/503/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2024. смт Іванків

Іванківський районний суд Київської області, у складі головуючої судді Слободян Н.П.,розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтований тим, що 19.05.2021 року постановою приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича вчинено виконавчий напис №м 45146 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 74 900,14 грн. за кредитним договором №Z75.221119.006637047 від 16.04.2021.

Позивач вважає вчинений виконавчий напис протиправним, оскільки нотаріус мав перевірити безспірність зазначеної заборгованості та вчинити сам напис на підставі нотаріально посвідченого договору.

Враховуючи викладене, просить зазначений вище виконавчий напис приватного нотаріуса визнати таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати за правничу допомогу у розмірі 5500 грн.

Рух справи

09.04.2024 позовна заява надійшла до Вишгородського районного суду Київської області.

10.04.2024 ухвалою судді позовна заява передана до Іванківського районного суду Київської області за підсудністю.

03.05.2024 позовна заява надійшла до Іванківського районного суду Київської області та передана на розгляд судді Слободян Н.

13.05.2024 у справі відкрите провадження (за правилами спрощеного позовного провадження), перше судове засідання призначено на 01.06.2024. Задоволено клопотання позивача про зупинення стягнення у виконавчому провадженні за оспорюваним виконавчим написом.

04.06.2024 надійшов відзив позивача на позовну заяву. Відповідач заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що кредитний договір між сторонами був укладений. Проте, 1) 19.12.2023 АТ «ІДЕЯ БАНК» укладено договір факторингу з ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ». Згідно з додатком № 2 до цього Договору право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ. Тому, на думку відповідача, банк не є належним відповідачем у цій справі. А, відтак, суд має відмовити у задоволенні позову до банку, як неналежного відповідача; 2) станом на 06.04.2021 за укладеним договором у позивача у цій справі утворилась заборгованості загальної сумою 73000,14 грн., з яких строковий основний борг - 42 567,75 грн., прострочений основний борг - 7422,15 грн., прострочені проценти - 4 546,72 грн., строкові проценти - 287,12 грн., строкова плата за обслуговування кредиту - 1514,70 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 16661,70 грн. На адресу боржника надсилались вимога про усунення кредитних зобов`язань та довідка-розрахунок заборгованості. Заперечень від ОСОБА_1 до банку з цього приводу не надходило; 3) на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, останній дія відповідно до постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 ( саме в редакції, чинній на момент його вчинення), а банк надав йому заяву про вчинення виконавчого напису, кредитний договір, довідку про ненадходження платежів, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, довідку-розрахунок заборгованості; 4) щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 5500 грн., відповідач вважає зазначену суму завищеною та не підтвердженою.

Відповіді на відзив від позивача не надходило.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 19.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., на підставі статей 87Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 45146, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» несплачених у строк грошових коштів на підставі Договору №Z75.22119.006637047 від 16.04.2020, укладеного між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 16.11.2020.Стягнення проводиться за період з 17.12.2020 по 06.04.2021.

Сума заборгованості складає 74 900,14 грн., у тому числі:

42 567,75 грн. - строковий основний борг;

7 422,15 грн. - прострочений основний борг;

4 546,72 грн. - прострочені проценти

287,12 грн. - строкові проценти;

1514,70 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту;

16 661,70 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту;

19 000 грн. - плата за вчинення виконавчого напису.

15.06.2021, на підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса, постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. відкрите виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису та визначено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 7490,01 грн.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою № 662 Перелік документів було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17, в подальшому неодноразово застосовувалися, зокрема і у постанові ВС від 21.12.2023 в справі № 461/10686/20 .

Ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у своїй постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, неодноразово досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18, від 14.08.2019 по справі № 569/8884/17).

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення.

Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 19.05.2021, тобто на момент, коли вже були незаконними внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та знову діяла редакція Переліку, яка передбачала вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Як вбачається з долученої до справи копії договору кредиту та страхування №Z75.22119.006637047 він не був нотаріально посвідчений ( а.с.62).

Діяльність приватного нотаріуса припинена 31.12.2021. При цьому начальник управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) повідомила на запит адвоката, що документи нотаріального діловодства та архів цього приватного нотаріуса до Київського державного нотаріального архіву не передані (а.с.19-20).

Таким чином суд встановив, що Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акта.

Щодо твердження відповідача про те, що АТ «ІДЕЯ БАНК» є неналежним відповідачем, оскільки укладено договір факторингу з ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 19.12.2023.

Надавши суду разом із відзивом на позов зазначений вище договір факторингу, відповідач не надав доказів заміни стягувача з АТ «ІДЕЯ БАНК» у виконавчому провадженні за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса на ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а тому, з огляду на зміст правовідносин, які склалися між учасниками справи, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що саме ТОВ слід вважати належним відповідачем: спір наразі існує саме між позивачем і АТ «ІДЕЯ БАНК» . Більше того, у Договорі факторингу у 9 розділі передбачена відповідальність сторін, в т.ч. можливість повернення права вимоги Фактором клієнту у випадку якщо Фактором після підписання цього Договору виявлено випадки щодо боржників та/або права вимоги, які виникли до укладення цього Договору, і про які не було відомо клієнту. У даному випадкувиконавчий напис нотаріуса вчинений до укладення Договору факторингу, а оспорюється позивачем після його укладення.

Судовий збір

Позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин, а тому у випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач, пред`являючи позов, заявляв про звільнення від сплати судового бору саме на цій підставі. Відкриваючи провадження у справі суд погодився з цим, тим більше, що до позову був доданий Паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ч.6 цієї статті визначено: Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, оскільки позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. ( 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Щодо витрат на правову допомогу

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд у Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.20242 між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» керуючого, адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони і ОСОБА_1 з другої сторони, було укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 та додаток № 1 ( а.с.31-35).

Рішенням засновника затверджено рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди) ( а.с.36)

Представником позивача надано до суду акт виконаних робіт (наданих послуг з детальним описом правової допомоги та їх вартості, а саме:

- усна з вивченням документів консультація Клієнта щодо захисту його прав як споживача, складання та оформлення адвокатського запиту приватному виконавцю, вивчення та аналіз сканкопій матеріалів виконавчого провадження, складання, оформлення, подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову, загальна винагорода адвоката складає 5500 грн.

Вирішуючи питання по суті, суд доходить висновку, що вимоги щодо відшкодування правничої допомоги відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України, а відтак підлягають задоволенню.

Разом з тим, при вирішенні заперечень відповідача по справі щодо поданої заяви, а саме, що витрати позивача на оплату послуг адвоката є неспівмірними зі складністю справи, оскільки позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатися складною юридичною роботою для адвоката, суд враховує наступне.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Дослідивши заперечення сторони відповідача, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки сторони вільні у виборі захисту своїх прав, позивач скористалася своїм правом та обрала саме такий спосіб, шляхом укладання Договору правової допомоги з визначенням її вартості. Більш того, суд вертає увагу, що вартість наданої правової допомоги не перевищує 8% від суми стягнення якої мало відбуватися за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса ( 74900, 1 грн.), відтак є абсолютно спірмірним.

Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 5500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 49, 76, 77-81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис за № 45146, вчинений 17.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 74 900, 14 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн. за подачу позову до суду.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_1 , витрати на надання правової допомоги у сумі 5500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.06.2024

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Калінін Сергій Костянтинович (40004, м. Суми, вул. Холодногірська, 45. РНОКПП: НОМЕР_2 . Ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Відповідач: Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК» (Код , адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11).

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Спартаківська, 12, офіс 1. РНОКПП: НОМЕР_3 )

Суддя Н.П. Слободян