Провадження № 2/357/4053/24
24 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя Цукуров В.П.,
секретар судового засідання Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,
Короткий зміст позовних вимог. Рух справи.
Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з Відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1254, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
10.09.2009 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано.
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 11.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3360.
Дитина проживає разом із Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться на її утриманні. Самостійно позивач не в змозі повноцінно забезпечувати їх із Відповідачем спільного сина. Дитина сторін періодично потребує медичної допомоги через хронічний алергічний реніт.
12.10.2009 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №2-2178/2009 було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на наступних умовах: 1) визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) батько дитини ОСОБА_2 , за попереднім погодженням між ним та ОСОБА_1 , може у любий зручний для обох батьків час, відвідувати дитину ОСОБА_3 , спілкуватися з ним, брати до себе на вихідні або святкові дні, вивозити його на відпочинок та оздоровлення; 3) батько дитини, ОСОБА_2 , зобов`язується, починаючи з 12.10.2009 року виплачувати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісяця з 15-го до 20-го числа.
На даний час матеріальний стан Позивача змінився через зростання витрат на утримання дитини у зв`язку з зростанням цін на продукти та одяг, підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги.
За таких обставин Позивач звернулася до суду та просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, які підлягають до стягнення з Відповідач на її користь, з 450,00 гривень на 7000,00 гривень у твердій грошовій сумі щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.
15.08.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20).
02.12.2024 року до канцелярії суду Позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій остання просила суд змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2009 року по справі №2-2178/2009 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 450,00 гривень щомісячно на 1/3 частину від заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 36).
24.12.2024 року у судове засідання Позивач не з`явилася, до канцелярії суду подала заяву про розгляд даної справи без її участі (а.с. 37).
У всі призначені по даній справі судові засідання Відповідач не з`явився, відзиву, пояснень, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.
Відповідні поштові відправлення, які було направлено на адресу Відповідача, повернулися до суду з довідками підприємства поштового зв`язку з відмітками «за закінченням зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 22, 29, 33).
При цьому згідно з відповіддю №2816 від 10.09.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 28). Саме за вказаною адресою засобами поштового зв`язку судом здійснювалося направлення Відповідачу документів по даній справі.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).Такий правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 року по справі №755/4829/23.
Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1254, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.12).
10.09.2009 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 13).
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 11.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3360 (а.с. 7).
Дитина проживає разом із Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться на її утриманні (а.с. 6, 8, 10).
12.10.2009 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №2-2178/2009 було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на наступних умовах: 1) визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) батько дитини ОСОБА_2 , за попереднім погодженням між ним та ОСОБА_1 , може у любий зручний для обох батьків час, відвідувати дитину ОСОБА_3 , спілкуватися з ним, брати до себе на вихідні або святкові дні, вивозити його на відпочинок та оздоровлення; 3) батько дитини, ОСОБА_2 , зобов`язується, починаючи з 12.10.2009 року виплачувати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісяця з 15-го до 20-го числа (а.с. 9).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Відповідач є фізично здоровим та працездатним чоловіком, він здатний виконувати обов`язок щодо утримання дитини.
Самостійно Позивач не в змозі повноцінно забезпечувати їх із Відповідачем спільного сина. Дитина сторін періодично потребує медичної допомоги через хронічний алергічний реніт (а.с. 11).
Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд.
Статтею 2 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21.02.1990 року, та ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти.
У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.
Висновки суду.
Ураховуючи, що Позивачем не надано суду доказів щодо матеріального стану Відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дитини, враховуючи майновий стан сторін та інші передбачені законом обставини, необхідно змінити розмір аліментів, який було визначено ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2009 року по справі №2-2178/2009, та з Відповідача на користь Позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Розподіл судових витрат.
Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору Позивач звільнена.
У відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 81,141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2009 року по справі №2-2178/2009, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 450,00 гривень щомісячно на 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 24.12.2024 року.

Суддя В. П. Цукуров