У Х В А Л А

24 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 760/7611/23

провадження № 61-16269ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боченка Павла Сергійовича на постанову Київського апеляційного суду

від 05 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу протиправним, стягнення середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі -

АТ «Українська залізниця») 590 435,12 грн середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня до 15 серпня 2022 року; 63 522,18 грн інфляційних втрат; 40 000,00 грн моральної шкоди; 60 969,60 грн компенсації за невикористану відпустку; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вказував, що 14 серпня 2020 року між ним та АТ «Українська залізниця» укладено трудовий договір №220-2020, згідно з яким його призначено на посаду директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця», строком з 14 серпня 2020 року до 15 серпня 2022 року включно.

Наказом Правління АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос йому було призупинено дію трудового договору з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Наказом Правління АТ «Українська залізниця» від 11 серпня 2022 року № 315/ос його 15 серпня 2022 року звільнено з посади директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Вважав призупинення укладеного з ним трудового договору на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» незаконним та таким, що відбулось з порушенням трудового законодавства, а наказ Правління АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос таким, що підлягає скасуванню.

Зазначав, що головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Проте, відповідачем, як роботодавцем було визначено вибірково коло працівників філії, з якими було призупинено дію трудового договору, при цьому за місцезнаходженням філії не велися та не ведуться воєнні дії, територія не була окупована, його робоче місце, приміщення, офісна техніка не були знищені або пошкоджені. Він жодним чином не ініціював перед відповідачем питання про припинення дії її трудового договору, не заявляв про неможливість виконання роботи.

01 лютого 2024 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ АТ «Українська залізниця»

від 01 квітня 2022 року за №389/о «З особового складу» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня до 15 серпня 2022 року в розмірі 590 435,12 грн та компенсацію за дні невикористаної відпустки в розмірі 60 969,60 грн, а всього - 651 404,72 грн (з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

05 листопада 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Боченко П. С. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 01 лютого 2024 року залишити в силі.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення в справі незначної складності, в якій ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі предметом позову є вимоги про визнання наказу протиправним, стягнення середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди в розмірі 754 926,90 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Необхідність розгляду справи в касаційному суді заявник мотивував тим, що справа має виняткове значення для відповідача, оскільки протиправне рішення відповідача про призупинення дії трудового договору вплинуло на гарантоване статтею 43 Конституції України право на працю та отримання винагороди за нею, що є основною можливістю для громадянина для задоволення своїх соціальних, медичних, побутових потреб, можливості свого інтелектуального розвитку, можливості надання допомоги своїм дітям та батькам (підпункти «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Заявником не надано доказів, що ОСОБА_1 перебуває у скрутному майновому стані, а відмова в задоволенні позову не свідчить про виключно тяжкий майновий стан заявника щодо якого відсутня інформація, що він потребує підвищеного соціального захисту.

Доводи скарги про те, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 фактично зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову в цій справі є вимоги про визнання наказу протиправним, стягнення середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди в розмірі 754 926,90 грн.

Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Отже, застосування критерію малозначності в цій справі є передбачуваним.

Справа № 760/7611/23 не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судове рішення в справі, в якій ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, мало б бути переглянуте в касаційному порядку.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судове рішення в справі з ціною позову, яка не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Боченка Павла Сергійовича на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу протиправним, стягнення середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська