ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4614/24 Справа № 175/13/23 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Кононової Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона деякий час зустрічалася з відповідачем, та вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач, який є батьком її дитини, чинить агресивні, насильницькі дії та психологічний тиск. Він забирав дитину та спричиняв їй тілесні ушкодження, раніше вона зверталася до суду, яким було видано обмежувальний припис, тому просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про визначення способу участі у вихованні дитини.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а матір`ю його сина є ОСОБА_1 . Разом вони не проживають, дитина з народження живе з матір`ю. Всі його наміри спілкуватися із сином закінчувалися конфліктом зі сторони ОСОБА_1 . Всі його прохання про зустрічі з дитиною ігноруються та з жовтня 2022 року сина він не бачив. Посилаючись на те, що він є батьком та має право на спілкування з сином, а відповідачка чинити перешкоди та порушує його права просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити спосіб його участі у вихованні його малолітнього сина: з 15-00 год. до 18-00 год. кожної п`ятниці, суботи та неділі та в день народження сина 19 березня з 15-00 год. до 18 -00 год.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 . Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: встановлено години спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , кожної п`ятниці або суботи з 16-00 год. до 18-00 год., у публічних місцях, у присутності матері, та в день народження сина з 16-00 год. до 18 -00 год. у публічних місцях, у присутності матері.

В апеляційній скарзі адвокат Кононова І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині часткового задоволення зустрічного позову про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив без уваги факт неадекватної та агресивної поведінки відповідача по відношенню до неї. Судом були встановлені обмежувальні приписи та вона на законних підставах під час дії цих обмежувальних приписів не давала відповідачеві змоги бачитися з сином.

10 травня 2024 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відмовити у поновленні строку. Звертав увагу, що позивачка чинить перешкоди у виконанні рішення та порушує його права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення сімейних відносин малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати разом з матір`ю. Угоди про місце проживання сина між сторонами не досягнуто.

Враховуючи вік хлопчика ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції вважав, що на даний час проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, яка фактично проживає з сином, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному тому суд вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 . Крім того, суд зауважив, що батько дитини ОСОБА_2 у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояві турботи відносно дитини та участь у вихованні сина і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини ОСОБА_1 щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Виходячи з пріоритету прав дитини,а також враховуючи той факт, що дитина не може бути заручником особистих відносин батьків, в інтересах дитини, яка є малолітньою, суд вважав за необхідне встановити спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, шляхом визначення часів спілкувань: в період часу кожної п`ятниці або суботи з 16-00 год. до 18-00 год. у публічних місцях у присутності матері, та в день народження сина з 16-00 год. до 18 -00 год. у публічних місцях у присутності матері.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду оскаржується лише в частині часткового задоволення зустрічного позову про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Із матеріалів справи встановлено, що між матір`ю дитини ОСОБА_1 та батьком дитини ОСОБА_2 склалися напружені та неприязнені стосунки.

Фактично позивачка дійсно чинить перешкоди батькові дитини у спілкуванні з нею.

В апеляційній скарзі представник позивачки вказує, що перешкоди чинилися позивачкою виключно через наявність обмежувального припису, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову в частині зобов`язання її не чинити перешкоди, що не може бути прийнято до уваги у зв`язку з наступним.

Рішенням Бабішкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про видачу обмежувального припису- задовольно частково. Видано обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на 3 (три) місяці із заборонами щодо:перебування в місці проживання ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 ; обмеження (заборони) спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;-заборони наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та дитини та місць їх частого відвідування Комунального підприємтва «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради за адресою: вул. Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та дитину;-якщо ОСОБА_1 за власним бажанням перебуває у місці, ОСОБА_5 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис діяв три місяці тобто з 11 серпня 2022 року по 11 листопада 2022 року.

Зустрічний позов у даній справі подано у квітні 2023 року. Тобто перешкоди у спілкуванні з дитиною чинилися позивачкою вже після закінчення терміну дії обмежувального припису.

Також апеляційний суд приймає до увагу те, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про продовження дії обмежувального припису, втім у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кононової Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 липня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров