УХВАЛА

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 404/1229/21

провадження № 61-8666ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати пункт 29 рішення восьмої сесії сьомого скликання від 07 квітня 2017 року № 940 про затвердження ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у спільну сумісну власність на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та пункт 29.1 вказаного рішення, яким передано відповідачам у спільну сумісну власність зазначену земельну ділянку, кадастровий номер :04:032:0054, загальною площею 0,2687 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової громадської забудови.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

У січні 2024 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2024 року касаційна скарга залишена без руху для усунення недоліків, та ухвалою цього ж суду від 04 березня 2024 року скарга визнана неподаною та повернута заявниці на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України, оскільки не зазначено підстав касаційного оскарження (провадження № 61-1347ск24).

У березні 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року вказана касаційна скарга визнана неподаною та повернута заявниці на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень (провадження № 61-4893ск24).

У травні 2024 року ОСОБА_1 втретє звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявниці, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень (провадження № 61-6653ск24).

У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року.

Проте, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального, не визначила (не охарактеризувала) самостійно такі посилання як підстави касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не може з власної ініціативи кваліфікувати підстави касаційного оскарження судових рішення відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки такий обов`язок покладено саме на заявницю, тобто суд касаційної інстанції не має повноважень самостійно відокремлювати ті чи інші підстави касаційного оскарження, вважаючи, що так розуміє сама заявниця.

Подана вчетверте касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Водночас заявниця, звертається вчетверте з касаційною скаргою на ті самі судові рішення. При цьому, касаційна скарга за змістом є тотожною трьом попередньо поданим скаргам, тобто не містить підстави касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, відсутність яких (підстав) мала наслідком повернення касаційної скарги заявниці тричі, тобто обставини не перестали існувати, що стали підставою для повернення первісних касаційних скарг.

Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень викладених в ухвалах Верховного Суду від 04 березня 2024 року, від 05 квітня 2024 року та від 27 травня 2024 року ОСОБА_1 не наведено та Верховний Суд їх не встановив.

Отже, перевіркою змісту поданої вчетверте у цій справі ОСОБА_1 касаційної скарги установлено, що вона не містить посилань на конкретний підпункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання. Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди позивача із оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанції та посиланням на нормативно-правові акти, що свідчить про формальний підхід заявниці до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом.

Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

У цій справі ОСОБА_1 тричі повернуто касаційну скаргу саме у зв`язку із не зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд приходить до висновку, що вказані дії є зловживанням процесуальними правами.

Така свідома процесуальна поведінка ОСОБА_1 є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню заявниці.

Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року вважати неподаною та повернути заявниці.

Заявниці надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційних скарг матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара