Справа № 296/5724/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"26" червня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Петровська М.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про відшкодування майнової шкоди, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мелешко Максим Андрійович звернувся до суду із вказаним позовом тапросить стягнути з Комунального підприємства «Інспекція з Благоустрою м. Житомира» Житомирської міської ради на користь позивача майнову шкоду в сумі 61 800 грн та витрати на проведення оціночні послуги щодо майна в сумі 3000 грн.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що 23.08.2013 представники КП «Інспекція з благоустрою м.Житомира» Житомирської міської ради здійснили демонтаж металевих конструкцій - кіосків за № 1271, 1377,748, 694, 1513, які були розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , а підставою стало рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.06.2013 № 275 «Про демонтаж металевих конструкцій». Вказане рішення за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-комерційна виробнича фірма "Орхідея" постановою Корольовського районного суду м.Житомира у справі 296/1882/14-а від 20.01.2015 визнано протиправним та скасовано в частині включення до переліку металевих конструкцій, які підлягають демонтажу кіоски у кількості чотирьох штук за № № 694, 748, 1271, 1377, які визначені в п.13 Додатку до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.06.2013 № 275. 17.04.2015 та 28.07.2017 подано до Житомирської міської ради колективні заяви, в тому числі від ФОП ОСОБА_1 , про повернення демонтованих кіосків та про їх повернення на місце розташування по АДРЕСА_1 . 28.07.2017 Департамент містобудування та земельних відносин надав відповідь за № 3667/13 про те, що можливо повернути суб`єктам господарювання тільки самі демонтовані тимчасові споруди, а не місця їх попереднього розташування. 14.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до Житомирської міської ради та КП «Інспекції з благоустрою м. Житомира» ЖМР про повернення майна, а саме кіоску № НОМЕР_1 , на що отримала відповідь № 25Л-30ІЗ 25/Л-1565/338 від 24.02.2023, згідно якої демонтовані 23.08.2013 кіоски були утилізовані. Крім того, 06.12.2023 позивачці повідомлено про те, що за утилізовані кіоски КП «Інспекція з благоустрою м.Житомира» отримало кошти як за металобрухт. Оскільки кіоск, належний ФОП ОСОБА_1 , протиправно утилізований без відшкодування його вартості, відповідно з КП «Інспекція з благоустрою м. Житомира» Житомирської міської ради підлягають до стягнення 61 800 грн (вартість кіоску) та витрати на проведення його оцінки суб`єктом оціночної діяльності в розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП (п.1);

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (п.6).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2022 року в справі № 910/5179/20 (провадження № 12-38гс21) вказано, що:

«8.7. Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19зазначено наступне:

"5.12…критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

5.13. Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

5.14. Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

5.15. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

5.16. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

5.17. Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

5.18. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

5.19. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

5.20. За статтею 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

5.21. Відтак підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

5.22. За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

5.23. Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

5.25. Також статтею 147 ГК України визначені гарантії та захист майнових прав суб`єктів господарювання, за якими майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом, а вилучення державою у суб`єкта господарювання його майна допускається не інакше як у випадках, на підставах і в порядку, передбачених законом.

Збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу."

Так, судом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 з 18.03.1997 (дата запису 20.10.2005, номер запису 0005958) зареєстрована як фізична особа-підприємець та станом на дату постановлення цієї ухвали такий статус не втратила.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належав кіоск АДРЕСА_2 , який використовувався нею для здійснення підприємницької діяльності. В подальшому такий був утилізований без відшкодування його вартості позивачці, у зв`язку із чим, з врахуванням частково скасованого рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.06.2013 № 275 «Про демонтаж металевих конструкцій», на думку ОСОБА_1 , в неї виникло право на отримання такого відшкодування від відповідача Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради.

Отже, оскільки шкода внаслідок демонтажу та утилізації кіоску була завдана суб`єкту господарювання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , яка станом на дату постановлення цієї ухвали такий статус не втратила, відтак такий спір за своїм суб`єктним складом та характером спірних правовідносин підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, у відкритті провадження у цій справі необхідно відмовити та роз`яснити позивачці ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до компетенції Господарського суду Житомирської області.

Керуючись ст.ст.19, 186, 260, 261, 263, 354 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про відшкодування майнової шкоди.

Роз`яснити позивачці, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства Господарським судом Житомирської області (м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65).

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26.06.2024.

Суддя М. В. Петровська