Провадження № 22-ц/812/1762/24 Головуючий суду першої інстанції Сокол Ф.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Миколаїв Справа № 474/495/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року, повний текст якого складено 16 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сокола Ф.Г., в залі судового засідання в с-ще Врадіївка, за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та встановивши мобільний додаток monobank отримала розрахункову карту НОМЕР_1 . Підписавши Анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники Умов, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, у мобільному додатку, що вони складають договір про надання банківських послуг та зобов`язалася виконувати його.

Відповідно до умов укладеного договору відповідачці надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі до 100 000 грн, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом за процентною ставкою - 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості (37,2% річних) зі сплатою збільшених відсотків до 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4% річних).

Умови кредитування визначені в Умовах та правилах обслуговування в АТ «Універсал Банк», в редакції від 08 листопада 2019 року.

У відповідачки прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення пункту 5.16 пункту 5 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення зобов`язань, та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк, 03 грудня 2023 року, направив відповідачці повідомлення пуш про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідачка на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до пунктів 5.18, 5.19 кредит став у формі на вимогу та на залишок простроченої заборгованості банк нарахував відповідачу неустойку, передбачену Тарифами.

У відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 7 лютого 2024 року склала 35 559.31 грн, що є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом).

Заочним рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Анкета-заява від 13 листопада 2019 року містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію. Жодні дані про умови кредитування, в тому числі і щодо розміру процентів за користування кредитними коштами Анкета-заява не містить.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентів, комісії, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення загального залишку заборгованості за наданим кредитом яка утворилась в зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань.

З урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які зараховані на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії, інших платежів підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за основною сумою заборгованості за кредитом.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі, що заявлено ним до стягнення, є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а відтак не підлягають задоволенню, оскільки кошти які були спрямовані на сплату заборгованості за кредитним договором, та мають бути зараховані в рахунок погашення основного боргу за кредитом, на 6 138 грн 11 коп. перевищують суму отриманих відповідачкою від позивача кредитних коштів.

Вищевказане свідчить про відсутність у відповідачки жодної заборгованості за кредитним договором, укладеним 13 листопада 2019 року між сторонами, на підставі якого банком заявлено вимоги про стягнення заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувало тим, що Умови ї правила обслуговування, опубліковані на офіційному сайті Банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Анкета-заява клієнтом була підписана 13 листопада 2019 року, відповідно саме в цей період були дійсні правила в редакції від 08 листопада 219 року. Отже відповідачка на час підписання Анкети-заяви не могла бути ознайомлена з будь-якими іншими правилами.

Також в мобільному додатку на постійній основі містяться Тарифи. Таким чином, з використанням власного пін-коду відповідачка має цілодобовий доступ до Тарифів та реальну можливість з ними ознайомитись.

Розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів відповідачкою, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Суд першої інстанції приймав рішення по даній справі не встановивши дійсні фактичні обставини справи, не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази, розрахунок, виписки та інші докази, які були подані позивачем.

Враховуючи той факт, що інших розрахунків, зауважень до позову у вигляді відзиву, або доказів, доказів, які спростовують факт видачі кредиту, факт користування кредитними коштами, факт непогашення заборгованості, долучених відповідачкою матеріали справи не містять, розрахунок заборгованості наданий банком і Анкета-заява є належними доказами існування боргу.

Тому суд розглядаючи справу в повній мірі не з`ясував дійсні обставини справи, належним чином не дослідив її матеріали та не затребував, необхідні на думку суду, докази або пояснення щодо обставин на які посилається позивач і тому ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення.

Відповідачка не оспорювала і факт отримання платіжної картки.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Тому Банк вважає доведеним існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та суми боргу, яка вказана і в розрахунку заборгованості, і в позовній заяві та підтверджена виписками.

Виписка по картковому рахунку також може бути належним доказом заборгованості відповідачки.

Скаржник також просить суд звернути увагу, що особливістю проєкту монобанк є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

Висновок суду про те, що між сторонами відсутні домовленості щодо істотних умов договору не є підставою для відмови в позові, оскільки пунктом 1 Анкети заяви від 13 листопада 2019 року чітко визначено, що ця Анкета-заява разом із умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», у разі надання банківських послуг щодо продуктів, таблицею обчислення вартості кредиту у паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/term- тарифами, складають договір про надання банківських послуг.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 13 листопада 2019 року між АТ «Універсал Банк», в рамках проекту monobank, та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який представляє собою Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Вказана Анкета - заява підписана відповідачкою та представником банку Моканом І.В.

В Анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 13 листопада 2019 року, позичальниця ОСОБА_1 просила відкрити поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених умов в анкеті -заяві. Проставленням власноручного підпису під цією Анкетою-заявою, вона ж підтвердила, що Анкета - заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, та, що вона ознайомлена з переліченими документами, та отримала їх примірник у мобільному додатку. Дала згоду на збільшення (зменшення) банком в односторонньому порядку кредитного ліміту, про що останній зобов`язався повідомляти позичальницю шляхом надсилання повідомлення у мобільний додаток. (пункти 1, 2, 3 Анкети-заяви від 13 листопада 2019 року).

У пункті 6 Анкети - заяви від 13 листопада 2019 року позичальниця зазначила, що слід вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги, в т.ч. удосконалений електронний підпис, обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй у Банку. Та засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися нею для накладання удосконаленого електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій. Також визнала, що удосконалений електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Пунктом 9 Анкети-заяви від 13 листопада 2019 року позичальниця підтвердила, що Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку.

У пункті 10 Анкети-заяви позичальниця надала право банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків відкритих у банку, без додаткового її розпорядження, для погашення будь-яких договірних зобов`язань перед Банком, що випливають з умов договору.

Також у Анкеті-заяві позичальниця просить усе листування щодо цього Договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов договору (пункт 11 цієї Анкети-заяви).

До Анкети-заяви від 13 листопада 2019 року банк додав Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів мonobank|Universal Bank, затверджені протоколом № 45 від 07 листопада 2019 року та які набирають чинності з 08 листопада 2019 року, з додатками (паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, тарифами чорної картки мonobank), які не підписані позичальницею у будь-який спосіб. Підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачкою цих документів у вказаній редакції у електронному вигляді матеріали справи також не містять.

У Паспорті споживчого кредиту «Картка «monobank», без дати, зазначено про те, що дата надання інформації - є датою підписання договору кваліфікованим електронним підписом кредитодавця, та що споживач отримує паспорт споживчого кредиту у мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання договору. При цьому інформація зазначена у наданому суду Паспорті споживчого кредиту актуальна до 01 січня 2020 року.

За Інформації про розмір встановленого кредитного ліміту наданої у додатки до заяви від 18 червня 2024 року відповідачці була встановлена сума кредитного ліміту: 13 листопада 2019 року о 10:26:36 - 20 000 грн, яка 15 липня 2020 року о 17:22:21 була збільшена до 35 000 грн, та 24 січня 2023 року о 11:48:45 - зменшена до 32 100 грн, 15 лютого 2023 року о 12:08:50 - зменшена до 31 600 грн, 22 березня 2023 року о 15:53:42 - зменшена до 31 400 грн.

З наданих банком розрахунку заборгованості станом на 07 лютого 2024 року, виписки/особового рахунку/ з 13 листопада 2019 року по 07 лютого 2024 року НОМЕР_3 , виписки/особового рахунку/ з 13 листопада 2019 року по 07 лютого 2024 року № НОМЕР_4 , виписки/особового рахунку/ з 13 листопада 2019 року по 07 лютого 2024 року НОМЕР_2 , виписки/особового рахунку/ з 13 листопада 2019 року по 07 лютого 2024 року НОМЕР_5 , довідки про рух коштів по картці НОМЕР_6 від 07 червня 2024 року за період з 13 листопада 2019 року по 07 червня 2024 року та розширеного розрахунку за вказаний період, вбачається, що заборгованість відповідачки розрахована позивачем за кредитним договором від 13 листопада 2019 року станом на 28 березня 2024 року становить 38 587.31 грн, з них 35 559.31 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), що заявлена у позові до стягнення, та 3 028 грн - нарахований судовий збір. При цьому із цих же документів вбачається, що відповідачка з 01 грудня 2019 року по 28 лютого 2022 року користувалася кредитним коштами, оплачувала товари та послуги, здійснювала зняття готівки, інше. Останнього разу, 15 травня 2023 року, нею були вчинені дії з погашення заборгованості по кредиту в сумі 1 270 грн та 15 серпня 2023 року відбулося зарахування коштів у сумі 3 000 грн від ОСОБА_2 , які теж були зараховані на погашення заборгованості по картці. За весь час користування карткою, відповідачкою було проведено витрат по картці на суму 112 510.26 грн, та проведено поповнень карткового рахунку на суму 73 922.95 грн. При цьому, сума овердрафту (мінус по картці) становить - 7 187.31 грн. Також, у період з 01 липня 2020 року по 01 грудня 2023 року позивачем нараховувалися (списувалися) відсотки за користування кредитом, загальний розмір яких у вказаний період склав 40 520.61 грн, комісія загальний розмір якої склав 1 176.81 грн, які були включені у загальну суму витрат по картці, як 112 510.26 грн. Також у вказану суму загальних витрат по картці було включено і нараховані, 28 березня 2024 року, позивачем судові витрати у розмірі 3 028 грн.

За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦГІК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених жених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів апеляційного суду оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не. встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих. кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими вій ознайомлений.

В Анкеті-заяві позичальниці на отримання кредитної картки від 13 листопада 2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту та інших платежів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги та, посилаючись на розрахунок кредитної заборгованості за договором, виписку з особового рахунку по картці, зазначав, що за час кредитування з позивачки стягувались проценти за користування кредитними коштами за процентною ставкою 38.4% та 37.2% та комісія.

При цьому Банк посилався на Витяг з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «Універсал Банк», розміщеного на сайті https://www.monobank.ua/terms, яким за твердженням Банку, саме передбачено нарахування таких процентів та комісії

Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданні банком Витяг з Умов і правил були надані при укладенні договору позичальниці та яка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про надання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії та процентів за користування кредитними коштами їх розміри, порядок нарахування та сплати.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «Універсал Банк», не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 листопада 2019 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення процентів по кредиту, комісії та інших платежів.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В цій постанові Великої Палати Верховного Суду також зазначено, що з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООП та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови і правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Приписи частин 4 статті 263 ЦПК України визначають, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За такого, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ «Універсал Банк» дотрималося основних засад цивільного законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зокрема розмір та порядок сплати процентів, комісії та інших платежів.

З цих підстав апеляційний суд відхиляє посилання скаржника у справі на те, що договір приєднання підпису позичальника під публічно розміщеними умовами не потребує.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті- заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування грошовим кредитом, надані банком Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції, аналізуючи надані докази, дійшов правильного висновку, що обраховуючи заборгованість за тілом кредиту, у розмір такої заборгованості слід врахувати сплачені позичальницею грошові кошти в рахунок процентів за користування кредитними коштами, комісії та інших платежів, що не передбачені умовами договору.

Таким чином суд першої інстанції при обрахуванні заборгованості за тілом кредиту, правильно виходив з того, що у позичальниці у зв`язку з безпідставним розподілом сплачених відповідачкою коштів в рахунок погашення процентів, інших платежів сума заборгованості за тілом кредиту відсутня.

Отже апеляційний суд погоджується з відмовою в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 7 лютого 2024 року склала 35 559.31 грн.

Та обставина, що відповідачка доводи Банку в обґрунтування заявлених вимог не спростувала, про що зазначає скаржник, не дає підстав для суду вирішувати спір у справі всупереч наданих доказів лише па підставі позицій сторін.

Скаржнику слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

Сам по собі факт використання кредитної картки позичальницею, що свідчить про визнання нею наявності між сторонами справи відповідних правовідносин, не дає суду можливість задовольнити позовні вимоги в цій справі про стягнення боргу без урахування грошових сум, що витрачені позичальницею на сплату процентів та інших платежів, оскільки відсутні погоджені сторонами умови для нарахування таких платежів. При цьому наявність правовідносини між сторонами під сумнів судом не ставиться.

До спірних правовідносин також не підлягають застосуванню положення частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms.), неодноразово змінювалися самим AT «Універсал Банк» у період моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду і вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг із Тарифів та витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову. У справі, що переглядається, Банк надав редакцію Умов і правил, що набула чинності майже через два роки (27 листопада 2021 року) після виникнення кредитних правовідносин сторін (02 травня 2019 року).

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови і правила банківських послуг, за відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, наданий банком витяг з Тарифів «Чорна картка monobank» та витяг з Умов ті правил падання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 464/4985/15-ц, від 02 липня 2020 року у справі № 753/16745/15-ц, від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19, від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, що, на думку скаржника, повинні бути враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Категорія «подібні правовідносини» може означати як такі правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове правове регулювання спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що подібність правовідносин не підтвердилася, оскільки у цих постановах Верховним Судом встановлено обставини, відмінні, від тих, які встановлено в справі, що переглядається.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 24 грудня 2024 року.