РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мигаль Г.П.

за участю секретаря Власюка Д.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області про встановлення факту та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки Львівської міської ради про встановлення факту та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.06.2020р. актовий запис №871, серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 (спадкодавець) володіла на праві приватної власності квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане 22 жовтня 1993 року, зареєстроване у Львівському МБТІ у реєстровій книзі за № 5321.

Згідно з технічним паспортом на вище вказану квартиру від 30.09.1993р. квартира складається із однієї кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору загальною площею 30,8 квадратних метрів.

Згідно з будинковою книгою на квартиру АДРЕСА_2 в даній квартирі була зареєстрована лише ОСОБА_2 (спадкодавець).

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 (спадкодавець, мамою) та позивачем, ОСОБА_1 (спадкоємець, сином) підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке видане 27.09.1969р. за номером 5631.

У 2019 році ОСОБА_1 розірвав шлюб із своєю дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03.12.2019 року у справі № 464/3862/19, що набрало законної сили 08.01.2020 року. В цьому рішенні судом встановлено, що ОСОБА_4 та позивач тривалий час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Ще до розірвання шлюбу судом, позивач проживав окремо від дружини, у квартирі своєї матері АДРЕСА_2 , з кінця 2018 року. Позивач та його матір ОСОБА_2 проживали з кінця 2018 року однією сім`єю, вели спільне господарство; позивач піклувався про свою матір до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після смерті займався її похованням.

Відповідно до висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання, складено 08.06.2020 року, о 22 год 30 хв., саме позивач вказаний таким, що надав дозвіл працівникам поліції та лікарю на вхід до житла, в якому проживала ОСОБА_2 .

Згідно з Актом від 05.04.2023 року, затвердженим директором ЛКП Львівський ліхтар, у квартирі АДРЕСА_2 фактично проживав та проживає без реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своєю мамою ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; даний акт складено на підставі свідчень двох свідків вказаних у акті.

Оскільки позивач ОСОБА_1 (спадкоємець) та ОСОБА_2 (спадкодавець) постійно проживали разом, із кінця 2018 року і до дня відкриття спадщини у вище вказаній квартирі, то позивач вважав, що ним прийнято спадщину після смерті матері ОСОБА_2 ; позивачем не подавалась заява про відмову від спадщини.

З метою оформлення своєї спадщини позивач звернувся у Четверту Львівську державну нотаріальну контору. Нотаріус повідомила про потребу подати заяву про прийняття спадщини. 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву в Четверту Львівську державну нотаріальну контору за №612 про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_2 ; інших спадкоємців не має.

Цього самого дня, державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, Мельник Г., винесено постанову, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить його матері ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку, необхідного для подачі заяви про прийняття спадщини.

Державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, взяла до уваги, що ОСОБА_1 (спадкоємець) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 (спадкодавець) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, державний нотаріус Четвертої Львівської ДНК, не взяла до уваги, що у заяві до нотаріуса від 26.04.23р. №612 про прийняття спадщини, позивач вказав, що він проживає за адресою АДРЕСА_1 (разом із спадкодавцем) та не взяла до уваги інформацію із Акту від 05.04.2023р. ЛКП Львівський ліхтар, згідно з яким у квартирі АДРЕСА_2 фактично проживав та проживає без реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своєю мамою ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; даний акт складено на підставі свідчень двох свідків (сусідів) вказаних у акті.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане 22 жовтня 1993 року, зареєстроване у Львівському МБТІ у реєстровій книзі за № 5321.

Ухвалою суду від 19.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, заяву підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Крім того подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суд з заявою про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт постійного проживання позивача з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснили, що з 2018 року позивач проживав із матір`ю, котра була у лежачому стані, здійснював догляд та піклування за останньою, у позивача є рідний брат, котрий з 2014 року проживає в росії в Калінінградській області разом зі своєю сім`єю і дітьми, та не претендує на квартиру.

Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 03 травня 2023 року та у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові шляхом подачі заперечень на позов, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо. За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі даних та доказів, а також за відсутності інших учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності та кожен доказ окремо, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Львівським міським відділом державної реєстраціїактів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 09.06.2020р. актовий запис №871, серія НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 жовтня 1993 року, зареєстроване у Львівському МБТІ у реєстровій книзі за № 5321, ОСОБА_2 володіла на праві приватної власності квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на вищевказану квартиру від 30.09.1993р. квартира складається із однієї кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору загальною площею 30,8 квадратних метрів.

Відповідно до будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2 в даній квартирі була зареєстрована ОСОБА_2 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданим 27.09.1969.

Відповідно до висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання складений 08.06.2020 року, о 22 год 30 хв., саме позивач вказаний таким, що надав дозвіл працівникам поліції та лікарю на вхід до житла, в якому проживала ОСОБА_2 .

Згідно з Актом від 05.04.2023 року, затвердженого директором ЛКП Львівський ліхтар, у квартирі АДРЕСА_2 фактично проживав та проживає без реєстрації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своєю мамою ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; даний акт складено на підставі свідчень двох свідків вказаних у акті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , показала, що є сусідкою позивача, позивач проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 2018 року, доглядав та піклувався за останньою, так як остання була у лежачому стані, у позивача є рідний брат, з матір`ю не проживав, з 2014 року проживає в росії в Калінінградській області разом зі своєю сім`єю і дітьми, на похороні мами не був.

Cвідок ОСОБА_6 , який є двоюрідним братом позивача, пояснила, що позивач проживав з матір`ю з 2018 року, здійснював постійний догляд за останньою, він завжди був з матір`ю, в позивача є ще брат котрий з матір`ю позивача не проживав, постійно проживає в росії в Калінінградській області.

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву в Четверту Львівську Державну нотаріальну контору за №612 про прийняття спадщини за своєю матір`ю, ОСОБА_2 .

Державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, Мельник Г., 26 квітня 2023 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку, необхідного для подачі заяви про прийняття спадщини.

Із копії спадкової справи № 161/2023 вбачається, що ОСОБА_7 27.03.2023 року звернулась із заявою в четверту Львівськку державну нотаріальну контору Львівської області про прийняття спадщини. ОСОБА_1 26.04.2023 року звернувся із заявою в четверту Львівську державну нотаріальну контору Львівської області про прийняття спадщини. Окрім цього в вищезазначеній спадковій справі міститься заповіт ОСОБА_2 , згідно з яким у випадку смерті квартиру належну їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 , заповідає сину ОСОБА_8 08.12.2023 року надійшла заява в четверту Львівськку державну нотаріальну контору Львівської області від ОСОБА_8 , в якій останній зазначив, що ним пропущений строк на прийняття спадщити, з в приводу повновлення такого строку звертатись не буде, не заперечує щодо прийняття спадщини на користь ОСОБА_7 . 08.12.2023 року ОСОБА_7 звернулась в четверту Львівськку державну нотаріальну контору Львівьскої області із заявою про відкликання прийняття спадщини за законом, та не заперечила щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно спадкоємцю за законом, а саме сину померлої ОСОБА_1 . З огляду на зазначене, єдиним належним спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

З огляду на відмову інших спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від свого права на спадщину за законом, то належним відповідачем по справі є Львівська міська рада.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, фактично мешкав з ОСОБА_2 за однією адресою, він був змушений звернутись в суд з позовом про встановлення юридичного факту.

Викладені обставини дають підстави суду вважати, що матеріалами справи підтверджується факт, що ОСОБА_1 , проживав однією сім`єю зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2018 року по день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судом враховано, що спадкоємець за заповітом не реалізував свої спадкові права.

Суд враховує правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 (номер в ЄДРСР 79161670) та підтримується у Постановах КЦС ВС від 01.07.2020р. у справі № 222/1109/17 (номер в ЄДРСР - 90202225), від 22.09.2021р. у справі № 227/3750/19 (номер в ЄДРСР 100063130) та інших.

Відповідно до цієї правової позиції, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.

Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживания спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців.

Цю правову позицію підтримав КЦС ВС у постанові від 24.08.2022 року у справі № 538/2344/20 (номер в ЄДРСР 106051936).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є обґрунтованим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію, викладену у постанові КЦС ВС від 22.09.2021р. у справі № 227/3750/19.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Приймаючи до уваги вищенаведене, правові позиції з цього приводу, враховуючи те, що судом встановлено факт спільного проживання позивача на день смерті із спадкодавцем, позивач фактично прийняв спадщину, спадкове майно складається із квартири АДРЕСА_2 , інші спадкоємці спадщину не прийняли, відповідач не заперечив щодо задоволення позову, при цьому спадкове майно було набуте правомірно,нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, в тому числі щодо визнання права власності на спадкове майно.

Оскільки спір виник внаслідок дій позивача ОСОБА_1 , відповідно до п. 3,4 ч.3 ст 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області про встановлення факту та визнання права власності задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане 22 жовтня 1993 року, зареєстроване у Львівському МБТІ у реєстровій книзі за № 5321.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Львівська міська рада, , місце знаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1.

Третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, адреса: 79005, м. Львів, вул.Зелена 2.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2024 року.

Суддя Мигаль Г.П.