Провадження № 2/761/297/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Клюс В.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття зазначених осіб з реєстрації місця проживання за вказаною

встановив:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив суд позбавити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначених осіб з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Окрім цього в позовній заяві позивач просив витребувати у Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію щодо прізвища, ім?я, по-батькові, року народження осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

До суду надійшла заява позивача на виконання ухвали про усунення недоліків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2006 між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір N28806C163, відповідно до якого Банк надав позичальниці кредит у сумі 1300000,00 швейцарських франків на умовах, визначених Договором, строком погашення 09.11.2013.

У забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_7 було укладено Іпотечний договір N28806Z164 від 10.11.2006. Відповідно до зазначеного іпотечного договору предметом іпотеки було нерухоме майно, а саме: 15/100 частин житлового будинку, житловою площею 136,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв?язку із невиконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору, що спричинило утворення боргу перед позивачем, банком було реалізовано право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, передбачене положеннями ст.5 іпотечного договору. З огляду на вказане, відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.49 Закону України «Про іпотеку» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. 22.09.2011 було посвідчено перехід права власності на квартиру до позивача.

Також в позовній заяві позивач зазначав, що він в січні 2020 року звернувся до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою від 11.01.2020 N?0016500/774-20 про надання довідки зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. У відповідь Шевченківська районна в місті державна адміністрація листом від 15.01.2020 N?109/05/50-316 повідомила, що в житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстровано 14 фізичних осіб, в т.ч. 2 малолітні та 1 неповнолітню дитину. Водночас в наданні інформації щодо осіб зареєстрованих в квартирі під номером АДРЕСА_3 позивачу було відмовлено.

У позовній заяві позивач зазначає, що факт реєстрації місця проживання відповідачів у квартирі значно ускладнює здійснення права позивача на розпорядження своїм майном. Позивач також зазначає, що реалізація квартири для позивача наразі є проблематичною, адже переважна більшість потенційних покупців квартири відмовляється від її купівлі з огляну на факт реєстрації місця проживання відповідачів у квартирі.

Зазначені обставини суттєво звужують об?єм прав, що передбачений статтями 317 та 319 Цивільного кодексу України, що призвело до необхідності захисту порушених прав позивача шляхом звернення його до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.11.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно імпортний банк України" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації місця проживання.

Позивачем до закінчення підготовчого засідання надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив закрити провадження у справі у зв?язку із відсутністю спору в частині:

- позовних вимог до ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 про позбавлення їх права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначених осіб з реєстрації місця проживання за вказаною адресою;

- позовних вимог про витребування у Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації інформації щодо прізвища, ім?я, по-батькові, року народження осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , та повернути із державного бюджету сплачений позивачем судовий збір (в розмірі 6 306,00 грн.) щодо позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також щодо вимог про витребування у Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації відповідної інформації.

08.10.2024 судом проведено підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті.

В іншій частині позову просив задовольнити позовні вимоги.

Заява про уточнення позовних вимог обґрунтована тим, що позивач 30.09.2023 звернувся до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою/запитом щодо надання довідки про кількість зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 .

У відповідь на зазначену заяву позивач отримав відповідь N?109-6061 від 04.10.2023 відповідно до якої Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що на 15/100 частини житлового будинку, що становлять квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано чотири фізичні особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Позивач зазначав, що враховуючи інформацію отриману ним від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації станом на дату подання заяви про уточнення відсутній спір щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 фізичних осіб ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , оскільки зазначені особи вже не є зареєстрованими у вказаній квартирі.

Також позивач зазначав, що враховуючи отримання ним від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповіді №109-6061 від 04.10.2023 про зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 , наразі також відсутня необхідність витребування у Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації інформації щодо зареєстрованих осіб за зазначеною адресою.

До закінчення підготовчого засідання позивачем були надані додаткові пояснення, в яких він зазначав, що 07.02.2022 (тобто після звернення позивача із позовною заявою) Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову N?265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», відповідно до якої визнано такою, що втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 N?207, та, серед іншого, затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Оскільки пунктом 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) осіб здійснюється, серед іншого, на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) представником позивача 27.02.2024 було подано до відділу з питань реєстрації Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації чотири заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Натомість Позивачем було отримано відповіді про відмову від задоволення вимог про зняття зазначених осіб із задекларованого/зареєстрованого місця проживання на підставі пп.3 п.87 та п.63 Порядку декларування та реєстрації місця проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 N?265, оскільки зняття з місця реєстрації/проживання вищезазначених осіб здійснюється за згодою всіх співвласників житла.

Відтак позивач просив прийняти додаткові пояснення, та долучити відповідні заяви до матеріалів справи.

Також, в процесі розгляду справи від представника ОСОБА_1 - адвоката Неселовської В.В. було подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що відповідач бере участь у бойових дія.

Однак, докази того, що відповідач бере участь у бойових дія суду не надані.

За таких обставин, відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

В судове засіданні представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, підтримав позов в повному обсязі (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) та просив його задовольнити.

Відповідачі правом на подання відзиву на позов не скористалися, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час, місце та дату слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних в справі доказів.

Оскільки представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд, ухвалюючи рішення, звертає увагу на наступне.

10.11.2006 між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір N28806C163, відповідно до якого позивач надав позичальниці кредит у сумі 1300000,00 швейцарських франків на умовах, визначених Договором, строком погашення 09.11.2013.

У забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_7 було укладено Іпотечний договір №28806Z164 від 10.11.2006, відповідно до якого позичальницею в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно, а саме: 15/100 частин житлового будинку, житловою площею 136,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв?язку із невиконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору, позивичем було реалізовано право на задоволення своїх вимог за рахунок прийняття у власність зазначеного нерухомого майна.

З огляду на вказане, відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.49 Закону України «Про іпотеку» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. 22.09.2011 було посвідчено перехід права власності на квартиру до позивача, про що видано Свідоцтво НОМЕР_1 від 22.09.2011. Право власності позивача на квартиру також підтверджується наданим позивачем витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2013 №13094373.

03.10.2011 у зв`язку зі зверненням позивачем стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_7 звернулась до позивача із заявою про надання їй двомісячного строку на проживання у зазначеній квартирі для пошуку нового житла та прописки.

Незважаючи на те, що позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, натомість відповідачі які є членами родини ОСОБА_7 , та які були зареєстровані в зазначеній квартирі, не звернулись до відповідного органу, та не зареєстрували у встановленому законодавством порядку зняття своєї реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі.

У зв`язку із вказаною обставиною, позивачем було направлено на адресу квартири відповідні вимоги до відповідачів (№185-01/366 від 28.01.2016, №185-01/365 від 28.01.2016, №185-01/364 від 28.01.2016, №185-01/263 від 28.01.2016, №185-01/362 28.01.2016, №185-01/350 від 28.01.2016). Натомість вказані вимоги повернулись до Банку із відміткою Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» «за закінченням встановленого строку зберігання».

Позивач також звернувся до Об`єднання власників квартир «Домовласник» із відповідним запитом про надання інформації стосовно місця проживання Відповідачів.

У відповідь на зазначене звернення Банк отримав лист від Об`єднання власників квартир «Домовласник» про те, що із 18.11.2013 по дату надання такого листа відповідачі у квартирі фактично не проживають, а відомості щодо їх нового місця проживання невідомі.

Також, позивач двічі звертався із відповідними заявами про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Проте позивачу було відмовлено у знятті відповідачів з реєстрації місця проживання у квартирі. Зазначені обставини підтверджуються наданим позивачем заявами власника житла про зняття відповідачів із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), адресованими ним до відділу з питань реєстрації Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, із відповідними відмітками про відмову у задоволені заяв.

На момент звернення позивача до суду в квартирі було зареєстровано місце проживання шістьох відповідачів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), що підтверджено наданими позивачем доказами, а саме: довідкою Комунального підприємства «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА «ПОКРОВСЬКА» №2988 від 09.12.2013, довідкою ТОВ «КИЙГРАДСЕРВІС» Шевченківського району №1715 від 03.09.2014, довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №01/10/08-1363 від 07.06.2017, а також листом Об`єднання власників квартир «Домовласник» від 16.04.2018.

В ході розгляду справи позивачем було надано до суду відповідь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-6061 від 04.10.2023 про те, що на 15/100 частини житлового будинку, що становлять квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано чотири фізичні особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України врегульовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1.ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1.ст.319 ЦК України).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов?язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 319 ЦК України).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником: Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не є власниками/співвласниками квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державна реєстрація права власності позивача на нерухоме майно, а саме: 15/100 частин житлового будинку, житловою площею 136,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була проведена 18.11.2013, та на день винесення рішення позивач є власником зазначеної квартири.

Згідно ст.391 ЦКУ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.310 ЦКУ).

Реєстрація місця проживання відповідачів у зазначеній квартирі ускладнює здійснення права позивача на розпорядження своїм майном, а також звужує об`єм прав, який передбачений статтями 317 та 319 ЦК України.

Разом із тим позивачем доведено, що ним були вжиті можливі заходи позасудового врегулювання спору, проте останні не призвели до належних та очікуваних наслідків, з огляду на що позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (яка була чинною на момент звернення позивача із позовною заявою) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснювалось, зокрема, на підставі:

- рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

07.02.2022 (тобто після звернення позивача із позовною заявою) Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», відповідно до якої визнано такою, що втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, та, серед іншого, затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) осіб здійснюється, серед іншого, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладених в Постанові від 14.05.2020 у справі №336/1773/17 поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Відтак позивач вірно обрав спосіб захисту свого права звернувшись із позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 не є власниками квартири АДРЕСА_4 , та зазначені відповідачі ігнорують вимоги позивача щодо звернення до відповідного органу реєстрації із заявами про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а тому позовні вимоги позивача до зазначених осіб є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору 8408,00 гривень.

Щодо заявлених позивачем вимог до ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 про позбавлення їх права користування квартирою, то враховуючи подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог від 09.10.2023 за №0000606/31958-23, а також приймаючи до уваги надану позивачем відповідь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-6061 від 04.10.2023, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження в цій частині позовних вимог.

Оскільки на час розгляду справи відсутній предмет спору в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 про позбавлення їх права користування квартирою, провадження у справі в частині зазначених позовних вимог підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, зокрема порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 5 частини першої та частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тому сплачена за подання цього позову сума судового збору у розмірі 4204,00 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст.76, 77, 81, 133, 141, 255, 258, 259, 263, 264, 280 ЦПК України,

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначених осіб з реєстрації місця проживання за вказаною - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом зняття зазначеної особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначеної особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування житловим

приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначеної особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Позбавити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначеної особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (, місцезнаходження вул. Антоновича, буд.127, м. Київ, 03150, Україна) судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (, місцезнаходження вул. Антоновича, буд.127, м. Київ, 03150, Україна) судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (, місцезнаходження вул. Антоновича, буд.127, м. Київ, 03150, Україна) судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (, місцезнаходження вул. Антоновича, буд.127, м. Київ, 03150, Україна) судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 про позбавлення їх права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зняття зазначених осіб із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою, закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Повернути Акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» (ідентифікаційний код 00032112, місцезнаходження вул. Антоновича, буд.127, м. Київ, 03150, Україна) частину судового збору, сплаченого за платіжними дорученнями №773407 від 24.07.2020 у розмірі 4204,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05.12.2024.

Суддя: