Номер провадження: 22-ц/813/257/24
Справа № 496/2293/19
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 5 957,62 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка є матір`ю відповідача, отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредиткою згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Спадкоємцем померлої є її син, відповідач по справі - ОСОБА_1 , який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовлявся від прийняття спадщини, після смерті своєї матері.

26.01.2016 року позивач направив нотаріусу претензію кредитора, на яку 15.02.2016 року отримав відповідь, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї до нотаріальної контори не звертались.

05.05.2019 року позивач направив відповідачу лист-претензію про повернення боргу, але відповідач вимоги банку зневажає, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі смерті боржника за кредитним договором, спадкоємець несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Однак, позивач, доказів про вартість спадкового майна, прийнятого відповідачем у спадщину не надав, клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості майна, прийнятого відповідачем у спадщину не заявляв, що є підставою для відмови у позові.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 21.09.2007 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підписала заяву позичальника, відповідно до умов якої, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 3 792 грн. на строк 24 місяців, тобто з 21.09.2007 року по 21.09.2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 45,5 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 632 грн., в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 23 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 224,30 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. При цьому відсоткова ставка може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до п.п.3.3 Умов. Базова % ставка за кредитом складає 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.09 зворотня сторона).

Згідно виписки по рахунку, боржник активно користувалася кредитною карткою, знімала з неї кошти, поповнювала картку та здійснювала нею різноманітні покупки (а.с.71-75).

У зв`язку з активним використанням боржником кредитної картки, вона неодноразово перевипускалася, та останній термін її дії закінчувався 31 грудня 2015 року (а.с.77).

При цьому, кредитний ліміт, як вбачається з довідки кредитора, неодноразово змінювався в залежності від виконання боржником умов договору, та станом на 17.11.2012 складав вже 6000 грн, а станом на 23.01.2015 року зменшився до 5 870 (а.с.76).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору, банком у період з 21.09.2007 року по 20.12.2017 рік нараховано боржнику заборгованість у розмірі 5 957,62 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 5 864,42 грн. та залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 93,20 грн. (а.с.04-08).

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 боржник ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20).

30.12.2015 року за вих. № SAMDN40OTC000233604 АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Біляївської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст..1281 ЦК України (а.с.54).

Відповідно спадкової справи, заведеної нотаріусом на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї до нотаріальної контори не звертались (а.с.53-61).

Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що спадкоємцем боржника ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як такий, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не заявив про відмову від прийняття спадщини.

При цьому, як зазначає позивач, він надсилав ОСОБА_1 листа-претензію від 18.04.2019 року про задоволення вимог кредитора, однак ОСОБА_1 вимоги банку ігнорує (а.с.31).

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст..1220-1222 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1-3, ч.5 ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1-2 ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст..1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно ст.. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, при вирішенні спору про стягнення заборгованості зі спадкоємців боржника, суд має встановити належність спадкодавцеві будь-якого рухомого чи нерухомого майна, коло спадкоємців, вартість одержаного спадкоємцями майна у спадщину та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Такий висновок викладений в постанові ВС від 18.09.2019 року у справі № 336/7643/18 та в постанові ВС від 22.01.2020 року у справі № 306/2000/16-ц.

Відповідно копії паспорта, спадкодавець та боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка Республіки Молдова, була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Вказана адреса реєстрації та проживання ОСОБА_2 зазначена нею у заяві позичальника (а.с.09, зворотня сторона).

Ухвалами Одеського апеляційного суду з Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області було витребувано інформацію стосовно осіб, які були зареєстровані за адресою спадкодавця: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті останньої -07.01.2015 року. Витребувано інформацію, хто власник будинку за адресою: АДРЕСА_1 та яке майно належить ОСОБА_2 , оскільки в Державному реєстрі речових прав така інформація відсутня, а КП «Біляївське РБТІ та РОН» припинило свою діяльність.

01.03.2023 року № 05-13-08/38 на виконання ухвали апеляційного суду, Яськівська сільська рада Одеського району Одеської області повідомила, що згідно даних Реєстру територіальних громад по Яськівській сільській територіальній громаді за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 07.01.2015 року та по теперішній час, зареєстровані:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 06.06.2005 рік;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 23.02.2005 рік.

При цьому, згідно Погосподарських книг по Яськівській сільській раді, а саме: № 2 за 2001-2005 роки та № 2 за 2011-2015 роки власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , 1917 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Інформацією стосовно майна, яке належало ОСОБА_2 на день її смерті, Яськівська сільська рада Одеського району Одеської області не володіє (а.с.196).

Разом з тим, листом від 13.01.2023 року № 05-13/19 Яськівська сільська рада Одеського району Одеської області повідомила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являються синами ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.181).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.05.2023 року витребувано від Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 .

20.06.2023 року Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області повідомила, що спадкова справа до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , не заводилась (а.с.214).

З метою встановлення родинних зв`язків між ОСОБА_4 , 1917 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, чи являється ОСОБА_4 матір`ю ОСОБА_2 та відповідно остання її спадкоємицею у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.10.2023 року витребувано зі Снігурівського відділу УДМС України в Миколаївській області завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 та завірену копію заяви на підставі яких, ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 (а.с.219).

17.10.2023 року на адресу апеляційного суду від Снігурівського відділу УДМС України в Миколаївській області надійшла копія заяви ОСОБА_2 від 19.03.1996 року про видачу паспорта громадянина України. В графі підстава видачі паспорта зазначено загальний обмін. Також в заяві ОСОБА_2 зазначено її сімейний стан: чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Місце проживання вказано село Красне Знам`я Снігурівського району Миколаївської області. Паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 від 22.03.1996 року видано на підставі паспорта НОМЕР_2 виданого Жовтневим РВВС Миколаївської області 04.09.1979 року. Іншої інформації, зокрема відомостей про батьків ОСОБА_2 , вказана заява не містить (а.с.222).

У зв`язку з тим, що надана відповідь Снігурівського відділу УДМС України в Миколаївській області не містить відомостей про батьків ОСОБА_2 , ухвалами Одеського апеляційного суду від 17.10.2023 року витребувано дану інформацію з Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області. Так, апеляційний суд просив Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області надати завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 та завірені копії заяв ОСОБА_2 , на підставі яких їй видавалися паспорти (а.с.223-224).

10.11.2023 року на виконання ухвал апеляційного суду, Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області надало копії заяв ОСОБА_2 про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 та про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, Серії НОМЕР_2 , виданого 04.09.1979 року Жовтневим РВВС Миколаївської області. При цьому, Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомило, що для оформлення указаних паспортів не надавалося свідоцтво про народження особи; паспорт Серії НОМЕР_2 оформлений на підставі попереднього паспорта та свідоцтва про шлюб (а.с.223).

Так, відповідно до копії заяви ОСОБА_2 на видачу паспорта Серії НОМЕР_2 від 04.09.1979 року вбачається, що в графі ім`я та по-батькові батька та матері, ОСОБА_2 зазначено: батько « ОСОБА_8 », мати « ОСОБА_9 ». Вказаний паспорт видавався ОСОБА_2 у зв`язку зі зміною нею прізвища з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 (а.с.230).

Заява ОСОБА_2 на видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 містить аналогічні дані, які надав Снігурівський відділ УДМС України в Миколаївській області (а.с.231).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 , 1917 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , та яка була власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є матір`ю останньої.

Докази ким приходиться ОСОБА_4 ОСОБА_2 та чи є ОСОБА_2 її спадкоємицею в порядку ст..1268 ЦК України відсутні, позивач не заявляв клопотання про витребування цих доказів, а апеляційний суд вичерпав вже всі можливості для встановлення цих обставин.

Отже, підсумовуючи наведене, апеляційним судом з`ясовано:

- що боржник ОСОБА_2 має двох синів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживали її сини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_2 за однією адресою, то вони вважаються такими, що прийняли спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України;

- власником будинку АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована спадкодавець ОСОБА_2 та її сини-спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_12 є ОСОБА_4 , 1917 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- докази ким приходиться ОСОБА_4 ОСОБА_2 та чи є ОСОБА_2 її спадкоємицею в порядку ст..1268 ЦК України відсутні;

- докази про належність спадкодавцеві ОСОБА_2 будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна відсутні.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не з`ясував коло спадкоємців боржника, правовий статус будинку АДРЕСА_1 , в якому були зареєстровані та проживали спадкодавець із спадкоємцями, хто є власником будинку та чи увійшов він до складу спадкового майна, а також належність ОСОБА_2 іншого рухомого чи нерухомого майна.

Суд першої інстанції виходив лише з того, що позивачем не надано доказів про вартість майна, одержаного ОСОБА_13 у спадщину, що унеможливлює суд встановити, чи покриває вартість успадкованого ОСОБА_1 майна розмір заборгованості спадкодавця. При цьому, суд не встановлював, яке майно увійшло до спадкової маси та яке майно одержано ОСОБА_1 у спадщину.

Встановивши в межах апеляційного розгляду, що боржник та спадкодавець ОСОБА_2 не має у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку до ОСОБА_1 є безпідставними.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що спадкоємцем ОСОБА_2 , крім сина ОСОБА_1 є син ОСОБА_3 , який також прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, та до якого позивач вимоги не заявляв, а просив стягнути всю суму боргу з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки встановлено 2 спадкоємців першої черги після смерті боржника, то кожен з них зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора спадкодавця особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, тобто по частині кожний.

Вимоги кредитора спадкодавця становлять 5 957,62 грн.

Тому кожен із спадкоємців в межах вартості майна, одержаного у спадщину має задовольнити вимоги кредитора у розмірі, що становить по від розміру вимоги, тобто по 2 978 грн. 81 коп. (5 957,62/2).

Проте вимоги про стягнення боргу спадкодавця покладені банком у повному обсязі лише на одного із спадкоємців ОСОБА_1 , в той час, як інший належний відповідач (співвідповідач) ОСОБА_3 до участі у справи позивачем не залучений.

Незалучення належного відповідача (співвідповідача) є самостійною підставою відмови у позові (частині вимог відносно яких цей співвідповідач є належним).

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

При таких обставинах у вимогах позивача щодо частини від заявлених вимог, зокрема про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2 978 грн. 81 коп. (5 957,62/2) слід відмовити через неналежність суб`єктного складу відповідачів (незалучення належного співвідповідача ОСОБА_3 ).

В іншій частині висновок районного суду відповідає встановленим у справі обставинам, а додатково встановлені апеляційним судом обставини у справі в межах перевірки доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» висновок суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині зміні з викладенням її в редакції цієї постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376 , 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2020 року в мотивувальній частині змінити та викласти її в редакції цієї постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 10.04.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова