Справа №: 398/1295/24
провадження №: 2/398/1541/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" червня 2024 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючої судді Голосеніної Т.В.,

за участю секретаря Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема і на 1/2 його частину у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права, зокрема і 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Від спадщини позивачка не відмовлялася. 29.09.1999 позивачка та її чоловік ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони на Універсальній товарній біржі «Партнер» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . Сторони договору домовилися про всі істотні умови, на теперішній час вказаний договір фактично виконаний, 29.09.1999 зареєстрований в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації, позивачка отримала технічний паспорт на вказаний будинок. Проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. На теперішній час позивачці невідоме місце перебування продавця будинку ОСОБА_3 , тому нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1999 неможливе. Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , зокрема і на 1/2 його частину у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 04.04.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.04.2024 витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою суду від 12.06.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, на позовних вимогах наполягають.

Представник Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

09.10.1992 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 09.10.1992.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1999, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 . Договір укладено на Універсальній товарній біржі «Партнер». Того ж дня, 29.09.1999 договір був зареєстрований Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 10379/102, що підтверджується копією договору та довідкою КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2023 № 764.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть від 02.11.2016).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно та майнові права, зокрема на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 .

28.02.2024 ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є дітьми позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уклали договір про поділ спадщини, згідно якого досягли домовленості про те, що ОСОБА_1 перейде згідно свідоцтва про право на спадщину за законом право власності на будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/4 частині будинку АДРЕСА_2 кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом.

28.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до Першої олександрійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_2 , у виді житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої олександрійської державної нотаріальної контори від 28.02.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1999, який укладений на УТБ «Партнер», не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранняним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 №121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за №399/2839, яка була чинною на час укладання відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991 (в редакції станом на 29.09.1999) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

При укладанні договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1999 сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Але цей закон вступив у протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку нормою цивільного законодавства - ч. 1ст. 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку (стаття 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Як свідчать матеріали справи, указаний договір купівлі-продажу житлового будинку був підписаний сторонами правочину - продавцем ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Партнер». Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.

При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не відчужена іншим чином, не заставлена, під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї не ведеться (п. 6 Договору).

Отже, вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу УРСР, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

При цьому, в укладеному договорі купівлі-продажу житлового будинку сторони повністю обумовили всі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна ними виконані у повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1999 укладений сторонами договору і зареєстрований на УТБ «Партнер» за № 187, відповідав волі сторін договору, умови договору ними виконані у повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на законних підставах набули право власності на придбане майно.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що у зв`язку із встановленням факту повного виконання договору купівлі-продажу житлового будинку сторонами договору, факту прийняття позивачкою спадщини після смерті чоловіка, факту неможливості оформлення договору належним чином на теперішній час, оскільки місце перебування однієї із сторін договору невідоме, нотаріальне посвідчення договору неможливе, а позивач, як спадкоємець майна, дійсно іншим чином не може захистити свої права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати слід залишити фактично понесеними, оскільки вимоги про їх відшкодування позивачка не заявляла. Крім того, порушення права позивачки відбулося не з вини відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема і на 1/2 його частину в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його винесення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Кошеленко Алла Вячеславівна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, , місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Соборний, 59.

Суддя Т.В. Голосеніна