УХВАЛА

24 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 569/23643/23

провадження № 61-15432ск24

Верховний Суд у складі колегії суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М.(суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Гуменюка Андрія Анатолійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області

від 17 травня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 24 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення грошових коштів, отриманих за недійсним правочином, та

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Рівненський ВДВС) 1 071 736,61 грн, сплачених за придбання приміщення корівника загальною площею 1 817,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , з прилюдних торгів; 3 700,00 грнвитрат, пов`язаних з реєстрацією права власності, у зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу приміщення корівника, укладеного за результатами електронних торгів; вирішити питання про розподіл судових витрат.

17 травня 2024 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області позов задоволено.

Стягнуто з Рівненського ВДВС на користь ОСОБА_1 1 071 736,61 грн, сплачених за придбання приміщення корівника загальною площею 1 817,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , з прилюдних торгів; 3 700,00 грнвитрат, пов`язаних з реєстрацією права власності, у зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу приміщення корівника, укладеного за результатами електронних торгів.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

24 вересня 2024 року постановою Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу Рівненського ВДВС залишено без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2024 року залишено без змін.

Поновлено дію рішення Рівненського районного суду Рівненської області

від 17 травня 2024 року.

22 жовтня 2024 року представник Рівненського ВДВС - Гуменюк А. А. вперше подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року.

11 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Рівненського ВДВС повернуто заявнику, оскільки касаційна скарга була подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено (пункт 1 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

13 листопада 2024 року заявником отримано ухвалу Верховного Суду

від 11 листопада 2024 року про повернення касаційної скарги.

Звертаючись вдруге з касаційною скаргою, Рівненський ВДВС обґрунтовував поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження тим, що вперше звернення з касаційною скаргою відбулося в строк, передбачений ЦПК України, а поведінка заявника не була пасивною щодо реалізації процесуальних прав. Навпаки, вважає, що поведінка відділу спрямована на вчинення всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку.

Тому вважав, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

04 грудня 2024 року ухвалою Верховного Суду визнано наведені в касаційній скарзі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу заявника залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження.

Визнаючи неповажними підстави для поновлення стркоу на касаційне оскарження рішення Рівненського районного суду Рівненської області

від 17 травня 2024 року та постанови Рівненського апеляційного суду

від 24 вересня 2024 року, наведені в клопотанні, та залишаючи касаційну скаргу без руху Верховний Суд виснував наступне.

24 вересня 2024 року Рівненським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення повного тексту зазначено 26 вересня 2024 року.

З інформації, зазначеної заявником у касаційній скарзі. встановлено, що копію оскаржуваної постанови він отримав 26 вересня 2024 року.

Отже, строк на касаційне оскарження розпочався для заявника 27 вересня

2024 року.

Вперше з касаційною скаргою заявник звернувся до Верховного Суду 22 жовтня 2024 року.

З матеріалів касаційного оскарження встановлено, що 11 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника Рівненського ВДВС повернуто заявнику, оскільки ОСОБА_2 не підтвердив свої повноваження належним чином, хоча як учасник справи повинен бути обізнаний з вимогами щодо надання доказів на підтвердження права діяти в порядку самопредставництва Рівненського ВДВС.

Отже, повернення вперше поданої заявником касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не свідчила про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавило суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Також заявнику було роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано ним в зазначений судом строк або наведені інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження в справі буде відмовлено на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

12 грудня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій заявник вказав, що первісне звернення з касаційною скаргою відбулось у межах строку, передбаченого законом; повторне звернення з касаційною скаргою відбулося впродовж розумного строку після отримання копії ухвали суду про повернення касаційної скарги; ним продемонстроване добросовісне ставлення до реалізації прав учасника справи та вжито всіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків касаційної скарги; в межах справи № 569/23643/23 його було допущено до судочинства в судах першої та апеляційної інстанції, а тому вважав, що діяв доброчесно та послідовно.

Оцінюючи доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд висновує, що наведеним в ній підставам та доводам заявника щодо звернення з касаційною скаргою в межах строку на касаційне оскарження, повторного звернення з касаційною скаргою в межах розумного строку та добросовісного ставлення до реалізації ним прав та вчинення заходів з метою усунення недоліків касаційної скарги надано оцінку в ухвалі Верховного Суду

від 04 грудня 2024 року та визнано їх неповажними.

А тому повторної оцінки такі доводи не потребують.

Щодо доводів заявника про те, що в межах справи № 569/23643/23 його було допущено до судочинства в судах першої та апеляційної інстанції і матеріали справи містять докази його повноважень, а тому він вважав, що діяв доброчесно і послідовно, то Верховний Суд вважає їх безпідставними.

Верховний Суд вкотре наголошує, що до відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанціїпозбавлений можливості дослідити матеріали справи, зокрема, здійснити перевірку наявних в ній доказів на представництво інтересів учасників справи, тому відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції.

Частинами першою, третьою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду на користь іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Також стаття 392 ЦПК України містить вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, в якій у частині третій передбачено, зокрема, що до касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Отже, заявапро поновлення строку на касаційне оскарження, подана на виконання ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2024 року, не містить доказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті заявником.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ним не надано доказів, з яких вбачається підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 640/3393/19 (провадження

№ 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:

- повернення судом апеляційної інстанції скарги - в разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), при цьому скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;

- відмова судом апеляційної інстанції в відкритті апеляційного провадження - в разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).

На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

Такий висновок застосовний і під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набули чинності КАС України, ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України, які в основному є уніфікованими.

Так, підстави повернення апеляційної скарги в КАС Українита ЦПК України є аналогічними, а підстави повернення касаційної скарги такі ж, як підстави повернення апеляційної скарги.

Так само є уніфікованими і підстави відмови в відкритті апеляційного провадження у КАС України та ЦПК України.

Тому під час вирішення питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України в контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити в відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Гуменюка Андрія Анатолійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення грошових коштів, отриманих за недійсним правочином відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська