Провадження № 2/641/240/2024 Справа № 641/1333/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Чайка І.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Шумейко С.О.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/1333/23 за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису про батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

20.03.2023 року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/12 заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи із 01 березня 2013 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано . На теперішній час донька проживає та зареєстрована з позивачем та знаходиться на її утриманні . Відповідач у фінансових витратах на дитину участі не приймає.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просить виключити запис про батьківство позивача з актового запису №206 від 19.03.2010 року , зробленого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічні позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на час народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони не були знайомі , вони познайомилися у квітні 2012 року , влітку склалися відносини і 29 вересня 2012 року вони зареєстрували шлюб. До дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відносився ,як до рідної та невдовзі стало питання про усиновлення дитини. З незрозумілих позивачу обставин при оформленні заяви стало питання про визнання батьківства . Актовий запис про народження ОСОБА_4 , складений 19 березня 210 року було внесено запис про визнання батьківства. При тому ОСОБА_1 запевнила позивача за зустрічним позовом , що за ніяких обставин у житті не буде пред`являти претензії матеріального характеру у зв`язку з записом його батьком в актовому записі про народження дитини ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_6 , але подружнє життя не склалося та шлюб було розірвано . У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох доньок . З позовом про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ОСОБА_2 не погодився , звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання усиновлення недійсним . Після чого ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про залишення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 без розгляду . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про оспорювання батьківства за його заявою повернута позивачу.

24 березня 2023 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

08 травня 2023 року до суду відповідачем за первісним позовом подано відзив , в якому він зазначив, що відповідач у справі хоча і зазначений у актовому записі про народження дитини ОСОБА_4 її батьком , але в дійсності не є таким, оскільки на час народження дитини позивача ОСОБА_1 він навіть не знав. У зв,язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

24 травня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису про батьківства . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису про батьківства об,єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів. .

07 червня 2023 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву , в якій ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що 21 листопада 2012 року відповідач з власного волевиявлення звернувся з заявою про визнання батьківства щодо доньки ОСОБА_4 , та на підставі його заяви 21.11.2012 року орган реєстрації актів цивільного стану склав актовий запис зі змінами про відомості щодо батька .

19 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву , в якій ОСОБА_2 та його представник посилалися на те, що ОСОБА_2 ніколи не вважав себе батьком ОСОБА_4 ,2010 р.н., оскільки познайомився з ОСОБА_1 лише у квітні 2012 року . У РАЦСі сторонам з незрозумілих причин винесли бланк заяв на визнання батьківства та разом з дружиною обгрунтували це тим, усиновлення це дуже складана та довга процедура , а так вже протягом години будуть отримані документи. Така постановка питання була для ОСОБА_2 несподіваною та ОСОБА_1 запевнила, його що ніколи не буде мати до нього претензій матеріального характеру щодо утримання доньки ОСОБА_4 . Обставини подружнього життя з ОСОБА_1 свідчать про те, що вона не мала наміру створити справжню сім`ю . Навпаки , вона діяла недобросовісно , маючи намір добитися запису позивача батьком своєї дитини і не маючи наміру проживати однією сім`єю.

10 серпня 2023 року до суду надійшли заперечення до відповіді на відзив , в яких ОСОБА_1 зазначила, що відповідач звертаючись з відповіддю на відзив фактично визнає та підтверджує , що йому було відомо , що дитина не рідна а також те , що він добровільно звернувся з заявою про визнання батьківства. ОСОБА_2 була змушена терпіти всі страждання та випробування долі в період її вагітності та до виліковування новонародженої дитини ОСОБА_6 , які її чоловік знадячись поруч з нею не розділяв . Тому відповідач категорично не приймає доводів представника в частині того , що дружина проводила час не так , як проводять чемні одружені жінки та матері дітей , а також те , що ОСОБА_2 сподівався на збереження сім`ї чи боровся за неї.

28 вересня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче засідання , справу призначено до судового розгляду , клопотання сторін про виклик та допит свідків задоволено .

01 листопада 2023 року ухвалою суду витребувані докази у справі.

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року у справі призначена відеконференція , да доручено Київському районному суду м. Одеса забезпечення проведення відеоконференції.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги , та зазначила , що встановлення батьківства ОСОБА_2 було ініціативою відповідача . На даний час сторони розлучені . Спочатку вона подала позов до суду про стягнення аліментів на двох дітей , але в частині стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 залишила без розгляду. Відповідач наполягав , щоб позивач повідомила доньці ОСОБА_4 , що він не є її батьком , і коли доньці було 8 років позивач сказала їй, що для неї був значним стресом. На даний час позивач не працює, донька ОСОБА_4 ,якій є 13 років, потребує матеріальної допомоги. Діти мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Зустрічний позов позивач не визнала, просила відмовити посилаючись на те, що відповідач сам наполягав зареєструвати доньку ОСОБА_4 на його ім`я , а позивач погодилася.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 в період шлюбу визнав себе батьком дитини ОСОБА_4 з власної ініціативи та добровільно, матеріальної допомоги на її утримання не надає . Основний позов підтримала, проти задоволення зустрічного заперечувала.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що первісний позов вона не визнає , зустрічний позов просить задовільнити посилаючись на те, що ОСОБА_2 бажав усиновити дитину ОСОБА_4 , а не визнати батьківство , але його умовили . ОСОБА_1 обіцяла ніколи не подавати на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 .

Відповідач в судовому засіданні проти первісного позову заперечував пояснив, що сторони одружилися у 2012 році , у позивача вже була донька .Він хотів усиновити доньку , але позивач йому сказала, що це можна зробити в один день , і не роз`яснила різницю між усиновленням та визнанням батьківства . Аліменти на теперішній час у розмірі 10 000 грн. стягуються га користь його дитини - ОСОБА_6 . На час визнання батьківства відповідачу було 19 років і він не розумів ,як правильно поступити .

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків , дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 29 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі .

Як вбачається з копії повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження , 19 березня 2010 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №206. Батьками вказані: мати - ОСОБА_1 , та на підставі заяви матері №29/04-03-04 від 19.03.2020 року (відповідно до ст. 135 СК України) батьком вказаний ОСОБА_11 .

З вищевказаного витягу вбачається , що 21 листопада 20212 року внесені відомості про визнання батьківства , а саме за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства №144-04-03-24 від 21.11.2012 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внесені зміни до актового запису про народження дитини №206 , прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_4 , по -батькові ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_4 . Відомості про батька : прізвище ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_2 , ім`я ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_2 , по батькові ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_2 . Відомості про матір ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_4 . Реєстрація проводилася відповідно до чт. 135 СК України (за вказівкою матері) змінено на відповідно до ст. 126 СК України.

21 листопада 2012 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції видане повторне свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками вказані: мати ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 24.03.2023 року ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2016 року ,яке набрало законної сили 19.02.2016 року , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1394розірвано.Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище - ОСОБА_1 .

Як вбачається з копій ухвал Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно залишено без розгляду. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування усиновлення повернуто заявнику.

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з копії виконавчого листа Заводським районним судом м. Миколаєва від 29.03.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_22 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі частини заробітку , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку , починаючи з 09 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов`язків по утриманню дітей не досягнуто.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 СК України (ч.1 ст.121 СК України).

Частиною першою ст.122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

За змістом ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Європейський суд с прав людини у справі « Йевремович против Сербии», зазначив, що у відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст.136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Таким чином, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно, з урахуванням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року у справі №606/2142/18 (провадження №61-19502св19), та від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (провадження №61-38660св18).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_1 , вони разом зі сторонами проживали з вересня 2012 по осінь 2013 року . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися у 2012 році . Відповідач дуже бажав стати батьком , сам заявив бажання удочерити ОСОБА_4 , дуже цьому радів , але свідок йому говорила , щоб він подумав. Про те, що ОСОБА_4 не його дитина відповідач знав. У шлюбі сторони часто скандалили , жили погано. Причину розірвання шлюбу свідок не знає. На даний час з ОСОБА_4 відповідач не спілкується .

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_1 .. На час визнання відповідачем батьком доньки ОСОБА_4 свідок мешкала разом зі сторонами. Відповідач знав , що це не його донька, але хотів стати батьком і тому дуже радів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 зазначила , що вона є матір`ю відповідача та пояснила , що її син ОСОБА_2 дуже хотів удочерити доньку позивача - ОСОБА_4 , але свідка поставив перед фактом , коли вже було видано свідоцтво про народження . Між сторонами були нормальні сімейні відносини .З позивачем у свідка були різні стосунки , але на даний час вони не спілкуються.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засідання зазначила, що вона є племінницею відповідача та пояснила, що відповідач дуже був закоханий у позивача , про його наміри удочерити доньку ОСОБА_1 свідку не було відомо .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснила, що відповідач є її рідним братом . Дізнавшись про одруження відповідача , свідок була здивована . Щодо визнання батьківства свідок не знала , про це повідомили батьки , і хто був ініціатором вона також не знає.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 не наполягав на проведені судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства.

Факт того, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечувався відповідачем .

Разом з тим, на переконання суду , на момент внесення змін до актового запису про народження неповнолітньої дитини щодо батька позивач знав, що він не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові ОСОБА_2 подачею спільної заяви про визнання батьківства лише 21 листопада 2012 року (коли дитині було 2 роки ), та пред`явлення даного позову після звернення відповідача із позовом про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини.

Вказані докази підтверджують заперечення відповідача, про обізнаність позивача на час внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, що він не є батьком.

Таким чином , суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про оспорювання батьківства є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

ОСОБА_1 до суду не надано доказів вживання заходів , щодо одержання аліментів з відповідача , та неможливості їх отримання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати . Навпаки позивач за первісним позовом надала ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року про залишення позовної заяви про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимогах , суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 частково , стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до її повноліття на користь позивача, з дня пред`явлення позову до суду.

Оскільки позивач звернулась до суду з позовом 20.03.2023 року , стягнення аліментів проводити з дня подання позову.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 247 ч.2, 264-265, 274-279, 430 ч.1п.1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 , починаючи з дня подачі позову до суду - 20.03.2023 року і до повноліття дитини.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини -відмовити .

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення запису про батьківства - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 28 червня 2024 року.

Суддя: І. В. Чайка