П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року м. Київ

Справа №754/8892/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/3384/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Гринчак О.І. 27 листопада 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 08 грудня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач з 2009 року по 2012 рік проживали однією сім'єю у цивільному шлюбі. Сторони мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що дочка проживає разом з нею, відповідач проживає окремо, практично не приймає участі у вихованні дитини та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Від добровільної сплати аліментів відмовлявся. Рішення Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/17060/17 про стягнення аліментів не виконував, в результаті чого станом на 29 березня 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 23976,00 грн.

За твердженням позивача, відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбав про її нормальне самоусвідомлення, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, не піклувався про дитину, не цікавився станом її здоров`я. Відповідач взагалі не забезпечував дитині ані медичного догляду, ані лікування.

Позивач вважає, що відповідач здійснював на дочку психологічний тиск. У розмовах з нею, нав`язував свій вибір віросповідання, примушував читати молитви та проповіді. В той же час вів з дитиною розмови на сексуальні теми, гендерну нерівність тощо. У спілкуванні з дитиною намагався налаштувати її проти позивача, розповідаючи неправдиву інформацію. Вживав нецензурну лексику при дитині. Вказане негативно відображалось на психічному стані дочки.

Позивач зазначала, що відповідач не працював, має схильність до алкоголю, нестійкий емоційний стан, неохайний вигляд. ОСОБА_1 агресивно був налаштований щодо неї, неодноразово застосовував до позивача погрози, фізичне насильство. Відповідач переслідував позивача, її батьків та тримав їх в емоційній нервовій напрузі, усі ці дії відповідача були здійсненні у присутності неповнолітньої дочки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ухилявся від належного виконання батьківських обов`язків та не мав наміру належно займатись вихованням дочки. Крім того, відносини батька та дочки носили епізодичний характер, відповідачем не було надано доказів того, що він належним чином виконував свої батьківські обов`язки з утримання та виховання дитини.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач, представником його подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з`ясування обставин справи. Вказує на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні та остаточні правові наслідки як для батька так і для дитини.

Зазначає, що позбавлення батьківських прав лише у зв`язку із несплатою відповідачем аліментів є неможливим, оскільки в такому випадку буде здійснено розірвання родинних зв`язків, що означатиме позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною.

Крім того, матеріали справи містять докази спілкування відповідача з дитиною, що не заперечувалось позивачем, де, зокрема ОСОБА_1 турбується про релігійний світогляд дитини, висловлює занепокоєння певними проблемами матері, а відтак висновок суду щодо не доведення відповідачем обставини про не виховання дитини свідчить про неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що ніколи не втрачав інтересу до дитини, завжди піклувався у силу своїх можливостей.

Також зазначає, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав не є обов`язковим для суду, від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є в матеріалах справи, який підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 13 травня 2024 року представник відповідача - адвокат Роспотнюк В.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, проте після оголошення перерви в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні 10 червня 2024 року, підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, наголошував на наявності у нього перешкод у спілкуванні з дитиною, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 також приймала участь в судовому засіданні 10 червня 2024 року заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача, заперечувала обставини здійснення нею перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, при цьому посилаючись виключно на відсутність бажання останньої. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача - адвокат Захарова О.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12 січня 2010 року /т.1 а.с.14/.

Дитина ОСОБА_3 зареєстрована і проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.21/.

Дитина ОСОБА_3 добре характеризується за місцем навчання у дошкільному навчальному закладу № 757 Деснянського району м. Києва та у школі І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району м. Києва /т.1 а.с.22,168,170,172/.

Позивач ОСОБА_4 також має позитивну характеристику з місця роботи ТОВ «Джівн» /т.1 а.с.23,24/.

Батько ОСОБА_1 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 /т.1 а.с.51/.

Відповідачем надана характеристика видана йому за місцем навчання, яке він проходив з 01 черпня 1996 року по 30 липня 1999 року /т.1 а.с.166/.

З довідки наданої дошкільним навчальним закладом № 757 Деснянського району м. Києва вбачається, що ОСОБА_1 приймав активну участь у вихованні дитини ОСОБА_3 в період її навчання в даному навчальному закладі з 2012 по 2016 роки /т.1 а.с.169,171/.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у справі №754/17060/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1332,00 гривень, що підлягають індексації, щомісячно, починаючи з 26 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття /т.1 а.с.15-18/.

21 жовтня 2019 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо виконання вищевказаного рішення суду /т.1 а.с.19/.

Відповідно до довідки № НОМЕР_4/9 від 29 березня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становила 23976 (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят шість) гривень /т.1 а.с.20/.

З виписки по банківському рахунку відповідача вбачається, що з 2014 року по 2019 рік він зрідка перераховував на рахунок позивача грошові кошти (1 раз за 2014 рік; 0 раз у 2015 році; 4 рази у 2016 році; 2 рази у 2017 році; 3 рази у 2018 році та 1 раз у 2019 році) /т.1 а.с.242-244/.

Матеріали справи містять ряд звернень ОСОБА_2 до органів поліції та прокуратури /т.1 а.с.28-33,35-44/.

Проте матеріали справи не містять даних про притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності. Так, з листа Деснянського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві вбачається, що за результатами досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення) /т.1 а.с.34/

Також позивач ОСОБА_2 зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо вчинення ОСОБА_1 тиску щодо неї та дитини.

З листа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 вересня 2020 року вбачається, що Службою з ОСОБА_1 проведена профілактична бесіда щодо недопущення вчинення домашнього насильства у будь-якій формі відносно позивача та її дитини, роз`яснено всі права та відповідальність за вчинення домашнього насильства /т.1 а.с.46/.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із заявами про вчинення з боку матері дитини домашнього насильства, яке спричинило і спричиняє важкі емоційні страждання та завдає шкоду психологічному та фізичному стану, за результатами якого видано направлення для надання соціальних послуг № 844 від 13 серпня 2020 року. /т.1 а.с.201-208/.

Згідно з довідкою Центру соціальних служб Деснянської районної державної адміністрації № 973 від 29 липня 2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку Деснянського районного в м. Києві центру соціальних служб, згідно рішення 279/1 про надання соціальних послуг Управлінням соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації /т.1 а.с.175,207/.

У висновку про психологічний стан учениці 5-Б класу школи І-ІІІ ступенів № 249 Деснянського району міста Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений практичним психологом Шубіною Ю.О. (без номеру і дати), вказано, що ОСОБА_6 з 2019 року знаходиться під психологічним супроводом практичного психолога школи. Дівчинка та мати багато разів зверталися із запитом наявності страхів та підвищеної тривожності в учениці. В ході діагностичного обстеження було виявлено, що дитина боїться батька, соромиться, коли він приходить до школи. 20 вересня 2019 року до практичного психолога Шубіної Ю.О. звернулася мати дитини та класний керівник, адже, коли батько прийшов до дитини в школу, в неї почалася істерика, паніка, дитина плакала і просила класного керівника сховати її. Після цього випадку була проведена тривала психологічна робота для того, щоб знизити тривожність у дитини.

У вересні 2020 року батько звернувся до Шубіної Ю.О. із запитом, що дитина проявляє агресію та наполягав на зустрічі із дівчинкою.

Після проведення повторної психологічної діагностики було виявлено: підвищена загальна тривожність, тривожність під час самовираження та виражена вегетативна реактивність. Дитина перебуває в умовах хронічної психотравмуючої ситуації. В учениці підвищена тривожність у зв`язку зі страхом не відповідати очікуванням оточуючих. У ОСОБА_7 дуже мало друзів, вона постійно боїться, що її хтось образить чи скривдить. Дитина спілкується, тільки якщо їй це потрібно, вона замкнена в собі, сором`язлива, проте легко йде на контакт із дорослими, яким довіряє. В дитини підвищена емоційна вразливість. Учениця має нормальний рівень агресії, може виникати легке роздратування, коли переповнюють негативні емоції. В ході розмови було виявлено, що з батьком дівчинка спілкується, проте він нав`язливо пише їй повідомлення релігійного змісту, що дитину дещо лякає. Учениця буде і надалі знаходитися під психологічним супроводом, задля зменшення рівня тривожності та покращення емоційно-вольової сфери.

Висновок про психологічний стан наданий за заявою та вимогою мами /т.1 а.с.47/.

Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією наданий Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав №102/02/38-7484 від 02 грудня 2021 року.

У Висновку вказано, що матір`ю ОСОБА_2 забезпечено дитині належні умови проживання і вона бере активну участь в її вихованні і навчанні впродовж всього період навчання у школі.

Також вказано на те, що участь батька ОСОБА_1 у шкільному житті дитини є досить епізодичною, проте зазначено про його звернення зі скаргами.

У цьому Висновку міститься посилання на висновок шкільного психолога та здійснено його цитування.

Також вказано на висновок психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійсненого психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації, в якому зазначено, що ОСОБА_7 - спокійна, комунікабельна, цілеспрямована та розсудлива особистість, має певне коло друзів. Зовні досить врівноважена та дружелюбна, внутрішньо відчуває напругу та тривогу відносно батька (через його надмірну опіку та контроль, а також через конфлікт з матір`ю). Особистісна сфера дитини характеризується середнім рівнем самооцінки, усвідомленням власних потреб та можливостей, бажанням бути почутою і прийнятою з боку дорослих. Емоційно-вольова сфера характеризується наявністю проявів агресивності, достатнім рівнем тривожності, невпевненістю в майбутньому. ОСОБА_7 має достатній рівень саморегуляції та самоконтролю, поведінкова сфера характеризується врівноваженістю, дружелюбністю. ОСОБА_7 зауважує, що вона доросла і проживає всю складність взаємовідносин між батьками, спостерігає поведінку батька і його ставлення та наговори на матір, дитина протестує та агресує через безвихідь ситуації, вона має свою точку зору та прагне, щоб її приймали дорослі. В результаті проведеного психологічного обстеження з'ясовано, що ОСОБА_7 має надійну форму прив`язаності до матері, отримує від неї підтримку та поради. До батька дівчинка відчуває напруження та протест: «Він постійно нав`язує свою думку, я взагалі нічого не можу вирішувати, він слідкує та контролює, я не хочу бачитись з ним... Він придумує всякі пісні на маму і називає її жінкою легкої поведінки...». В майбутньому дитина мріє якнайшвидше стати дорослою та мати можливість самостійно приймати рішення.

З Висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 18 листопада 2021 року малолітня ОСОБА_3 зазначила, що хоче, щоб її батька позбавили батьківських прав, оскільки він чинить на неї психологічний тиск, слідкує за нею, постійно надсилає у Viber фото та відео на релігійну тематику, її особистим життям не цікавиться, матеріально не допомагає, примушує передавати інформацію щодо особистого життя матері, говорить про матір всякі непристойності.

Батько, ОСОБА_1 , при розгляді питання був відсутній, повідомлений належним чином про дату та час проведення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Зустрічі ОСОБА_7 з батьком на території Центру не було, оскільки дівчинка категорично відмовилася від неї.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, були розцінений комісією як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення батька до своїх батьківських обов`язків.

Тому Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вказала, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини /т.1 а.с.214-218/.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі № 754/10972/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, позбавлено ОСОБА_1 , батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З мотивувальної частині рішення вбачається, що підставами для позбавлення батьківських прав стала відсутність спілкування з дитиною з 2017 року, наявність значної суми заборгованості по сплаті аліментів та той факт, що про дитину піклується відчим, тому позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав деструктивно не впливатиме на психічний та особистісний розвиток дитини, на процес її подальшої соціалізації.

Матеріали справи містять роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень, але дані перевірені судом із застосування повного доступу, також встановлено що вказане рішення суду не оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку /т.2 а.с.49-54/.

Матеріали справи також містять роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у справі №754/7432/19 /т.2 а.с.55-56/.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень справа розглядалась щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 від 17 травня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти на користь ОСОБА_8 в розмірі частини всіх заробітків, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої згідно розрахунку за період з 20 серпня 2009 року по 30 квітня 2019 року в сумі 226600 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 ч. 1 КУпАП.

За результатами розгляду цією постановою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП ОСОБА_1 - закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В суді першої інстанції було проведено опитування дитини ОСОБА_3 , яке проводилось в присутності представника Служби та представників сторін. Під час опитування ОСОБА_6 зазначила, що батько чинить на неї психологічний тиск, на даний час стосунки з батьком погані, вона боїться його та вважає, що батько спілкувався з нею тільки, щоб отримувати інформацію про матір. Також нею наведено деякі негативні спогади про батька.

В суді першої інстанції були допитані два свідки зі сторони позивача і два свідки зі сторони відповідача, які надали свідчення на користь осіб, які заявили про їх допит.

Апеляційним судом не приймаються до уваги, не досліджуються і не надається оцінка документам поданим стороною позивача разом з поясненнями в суді апеляційної інстанції, оскільки стороною відповідача, всупереч положенням ст.ст. 83, 367 ЦПК України, не було заявлено клопотання про їх долучення із зазначенням поважності причин пропуску строку їх подання.

В силу ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В порядку ч.ч. 4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зав`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд з урахуванням практики ЄСПЛ неодноразово вказував на те, що тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц , у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц

У постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 295/12593/19, від 23 лютого 2022 року у справі № 243/10188/19, від 18 травня 2023 року у справі №759/3563/22 вказано на те, що сама лише несплата відповідачем аліментів не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів в разі допущення ним порушень (постанови).

Верховний Суд у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22, від 24 квітня 2024 року у справі №726/433/23 наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 725/4424/18 Верховний Суд також вказав на те, що правовий аналіз п.2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

У постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 Верховний Суд наголосив, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

У постанові від 07 червня 2024 року у справі № 740/3478/23 Верховний Суд вказав на те, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

А отже судова практика у цій категорії справ є усталеною.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з матір`ю, яка вказує на те, що батьком не здійснюється належне виховання та утримання дитини, він фактично самоусунувся від їх виконання. Поряд з цим з матеріалів справи вбачається наявність складних відносин між батьками, про що свідчать їх звернення до різних державних органів. Неприязні стосунки між батьками безумовно негативно впливають і на стосунки між дитиною і одним із батьків, що і призвело до небажання дитини спілкуватись із батьком. Висловлені дитиною твердження щодо наявності у неї тривоги та напруження, як і зазначає психолог зумовлені надмірною опікою та контролем зі сторони батька, а також через конфлікт з матір`ю. У висновку психолога вказано, що в майбутньому дитина мріє якнайшвидше стати дорослою та мати можливість самостійно приймати рішення, що в силу її віку є природнім.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вживалися певні заходи, які свідчать про відсутність винного умислу та нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. Також активна позиція відповідача під час розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, надання своїх пояснень та заперечень щодо доводів, викладених позивачем також свідчить про відсутність винного умислу та нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини.

Посилання сторони позивача на здійснення відповідачем психологічного тиску на дитину та домашнього насильства не підтверджується матеріалами справи, так як відсутні дані про притягнення відповідача до юридичної відповідальності за дії вчинені відносно дитини.

В матеріалах справи наявні документи, які свідчать про наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 . Однак, сама лише несплата відповідачем аліментів не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав відповідача відносно іншої дитини не має преюдиціного значення, предметом дослідження були інші обставини в іншій родині і цим рішенням не встановлені обставини негативного впливу відповідача на дитину.

В матеріалах справи відсутні відомості про застосування органами у справах дітей заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, відновлення психоемоційних зв`язків дитини з батьком, вжиття заходів щодо збалансування інтересів матері, батька й дитини. А висновок органу опіки та піклування ґрунтується фактично на поясненнях наданих позивачем і дитиною в ході проведеної перевірки. Проте, виходячи з положень ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Колегія суддів вважає, що наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку батька загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав лише зазначено, що вказане не буде мати негативного впливу на дитину з огляду на її ставлення до батька.

Враховуючи вищезазначене, позбавлення батьківських прав за встановлених судом обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька дитини, апеляційний суд зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції встановив відсутність подання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів, ухилення відповідачем від виховання дитини за умови його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. У зв`язку з цим апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Апеляційний суд вважає, що оскільки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками не встановлено, а позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідності застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим колегія суддів вбачає підстави для попередження ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з донькою, приймати участь у її вихованні, розвитку та піклуванні щодо неї.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції не достатньо повно та всебічно з`ясував обставини справи, не врахував положення чинного законодавства та правові висновки наведені Верховним Судом у постановах, що є релевантними до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дав неналежну правову оцінку спірним правовідносинам, що дає підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідачем було сплачено 1362,00 грн /а.с.177/, а отже вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362, 00 грн.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 28 червня 2024 року.