У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

21.06.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання дитини, у якій заявник просить суд:

- встановити факт самостійного виховання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.06.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що дана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва та справу слід направити для розгляду за підсудністю, з огляду на наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до ст.1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав ( ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV цього Кодексу.

За змістом положень статті 316 Цивільного процесуального кодексу України, заяви фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подаються до суду за місцем її проживання.

Місцем проживання (перебування) заявника в даному випадку являється зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання, що кореспондується з положеннями статті 29 Цивільного кодексу України та статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, має особа, для якої підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів має значення з метою охорони її прав, свобод та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В даному випадку заявник прагне встановити факт самостійного виховання ОСОБА_1 дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на те, що з моменту припинення шлюбних відносин з матір`ю дітей - ОСОБА_2 , діти проживають разом з заявником та знаходяться на його повному утриманні. В свою чергу, ОСОБА_2 не приймає жодної участі у вихованні дітей, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дітей обґрунтовує тим, що в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, та переміщення заявника і його дитини, зняття та реєстрації місця проживання тощо.

Таким чином, при вирішенні питання про територіальну підсудність цієї справи місце проживання заявника є визначальним згідно частини першої статті 316 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом позовної заяви заявник ОСОБА_1 зазначив адресу фактичного місця проживання - АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Солом`янського району міста Києва.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, з метою визначення адреси місця реєстрації заявника у даній справі, судом було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно інформаційної довідки № 114718901 від 26.06.2024 року про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , гуртожиток, - з 11.03.2010 р. по теперішній час.

Вказана адреса за адміністративно-територіальним поділом відноситься до території Голосіївського району м. Києва та належить до юрисдикції (підсудності) Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання фізичної особи згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

Таким чином, встановлено, що місце проживання заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не зареєстроване на території Солом`янського району м. Києва.

Враховуючи викладене, дана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва у порядку ч. 1 ст. 316 ЦПК України.

Таким чином, заявником не доведено обставин, які б давали підстави для звернення до Солом`янського районного суду м. Києва.

З огляду на викладене, підстав для розгляду справи Солом`янським районним судом м. Києва не вбачається.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно із Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відтак, враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що на підставі ст. 31 ЦПК України справу необхідно передати на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (адреса: вулиця Полковника Потєхіна, 14А, м. Київ, 03127), за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання заявника, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 316 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 31, 32, 187, 260, 316, 353-354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання дитини, - передати на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (адреса: вулиця Полковника Потєхіна, 14А, м. Київ, 03127).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Букіна О.М.