УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року

м. Київ

справа № 757/42001/21-ц

провадження № 61-8091ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яка подана представником Кобзар Юлією Богданівною, на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року у складі судді Бусик О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у складі суддів Поліщук Н. В., Мережко М. В., Соколової В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН», про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення коштів, в якому просила:

розірвати договори банківських вкладів,

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN8281 в сумі 2 003,86 євро, за договором банківського вкладу № SAMDN395 в сумі 1 406,95 грн, заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1880 в сумі 20 179,12 дол. США, заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4189 у сумі 24 928,56 дол. США, заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN2373 у сумі 20 397,64 дол. США, заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN7159 у сумі 518 035,60 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти:

- за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN8281 1 166,27 євро, проценти за період із 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року в сумі 368,15 євро;

- за договором від 20 квітня 2011 року № SAMDN0395 вклад у сумі 278,68 грн, проценти - 87,88 грн та 45,78 грн інфляційних втрат;

- за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN1880 вклад у сумі 15 086,31 доларів США, 5 089,56 доларів США - проценти;

- за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN4189 вклад у сумі 17 328,65 доларів США, 7 599,91 доларів США - проценти;

- за договором від 09 липня 2013 року № SAMDN2373 вклад у сумі 15 000,00 доларів США, 5 397,64 доларів США - проценти;

- за договором від 30 квітня 2013 року № SAMDN 7159 вклад у сумі 86 264,61 грн та 14 169,85 грн інфляційних втрат.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представницею ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року скасовано в частині стягнення коштів:

- за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN0395 у сумі 278,68 грн, проценти у сумі 87,88 грн та 45,78 грн інфляційних втрат;

- за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN1880 у сумі 15 086,31 доларів США, 5 089,56 доларів США - проценти;

- за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN4189 у сумі 17 328,65 доларів США, 7 599,91 доларів США - проценти та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 22 березня 2023 рокукасаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року скасовано в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN0395, за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN1880, за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN4189, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року в цій частині залишено в силі. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року залишено без змін. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за перегляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 28 733,09 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 893,20 грн на відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про відшкодування витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 616,50 грн на відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

04 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із заявою про винесення додаткового рішення по справі № 757/42001/21-ц, яким стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором банківського вкладу № SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року в сумі 82518,71 гривень.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення. Підставою для відмови було зазначено, що Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року прийняв судове рішення про залишення без змін рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором від 30 квітня 2013 року № SAMDN7159, а тому відсутні передбачені процесуальним законом підстави вважати, що суд касаційної інстанції не вирішив якусь вимогу позову. Також в ухвалі від 28 червня 2023 року вказано, що, оскільки, суд першої інстанції не розглянув всі позовні вимоги ОСОБА_1 , то вона не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення на підставі статті 270 ЦПК України.

26 липня 2023 року від представника позивача - ОСОБА_2 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, за якою вона просила ухвалити додаткове рішення стосовно вимог, відносно яких не було ухвалено рішення, а саме: про стягнення процентів за договором банківського вкладу № SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року.

Заява мотивована тим, що у рішенні Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2022 року, постанові Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року не ухвалено про стягнення процентів за договором банківського вкладу №SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року. Суд першої інстанції у рішенні зазначив: «суд вважає за можливе прийняти розрахунок позивача щодо процентів за договорами банківських вкладів №SAMDN0395, №SAMDN1880, №SAMDN4189, №SAMDN2373, №SAMDN7159» (абз.60). Проте, рішенням Печерського районного суду міста Києва стягнуто з відповідача за договором від 30 квітня 2013 року №SAMDN7159 вклад в сумі 86264,61 гривень та 14 169,85 гривень інфляційних втрат. В стягненні пені за законом України «Про захист прав споживачів» відмовлено, тобто в резолютивній частині не прописано рішення щодо стягнення процентів по вкладу №SAMDN7159 за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2021 року у сумі 82518,71 грн без будь-якого обґрунтування з боку суду. В апеляційній та касаційній скаргах вона звертала увагу на вказану обставину, проте постанови суду апеляційної та касаційної інстанції не містять рішення щодо стягнення процентів за договором банківського вкладу №SAMDN7159 за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2021 року у сумі 82518,71 грн. Отже, фактично стосовно позовної вимоги щодо стягнення процентів за договором банківського вкладу №SAMDN7159 за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2021 року у сумі 82518,71 грн, з приводу якої позивач та її представник подавали докази і давали пояснення і з якою суди всіх інстанцій погодилися у мотивувальних частинах рішень всіх трьох інстанцій, рішення не ухвалено. Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті, не прийняв рішення стосовно однієї з позовних вимог. Суди другої та третьої інстанцій залишили в силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2022 року в частині стягнення відсотків за договором банківського вкладу №SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року. Мотивуючи наведеним, просила суд ухвалити додаткове рішення по справі №757/42001/21-ц, яким стягнути з AT КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором банківського вкладу №SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року в сумі 82518,71 гривень.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року заяву представника позивача - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року за договором від 30 квітня 2013 року № SAMDN 7159 за період з 18жовтня 2016 року по 30 квітня 2021 року в сумі 82518,71 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті, не виніс рішення стосовно однієї з позовних вимог. Суди другої та третьої інстанцій залишили в силі рішення Печерського районного суду від 22 травня 2022 року в частині стягнення відсотків за договором банківського вкладу № SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково. Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року змінено, зменшено розмір стягнутих з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 5 000,00 грн до 2 000,00 грн. В іншій частині додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що при ухваленні судового рішення, судом не вирішено питання щодо стягнення процентів за користування коштами за договором банківського вкладу № SAMDN7159. Доводи апеляційної скарги в частині того, що вірною сумою вкладу є 85 006,98 гривень, колегією суддів відхилені, оскільки при вирішенні справи судами в частині стягнення суми вкладу установлено, що станом на 18 березня 2014 року залишок коштів на рахунку складав 86 264,61 гривень. Окрім цього, апеляційний суд відхилив твердження скаржника про те, що у цій справі належним відповідачем є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки судовими рішеннями установлено, що боржником за договорами банківських вкладів та належним відповідачем є АТ КБ «Приват Банк». Також апеляційний суд зазначив, що оскільки апеляційну скаргу подано АТ КБ "ПриватБанк", а не ТОВ "ФК "Фінілон", доводи щодо неповідомлення третьої особи про розгляд справи не є підставою для скасування судового рішення. Доводи апеляційної скарги в частині розміру нарахованих відсотків, колегія суддів відхилила, оскільки у рішенні Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року суд вказав, що прийняв розрахунок позивача щодо процентів за договорами банківських вкладів №SAMDN0395, №SAMDN1880, №SAMDN4189, №SAMDN2373, № SAMDN 7159 (абзац 60). При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо заперечення відповідача під час перегляду справи у суді апеляційної та касаційної інстанціях щодо наведеного позивачем розрахунку. В частині доводів щодо завищеного розміру витрат на правову допомогу апеляційний суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заявлена сума судових витрат завищена, ураховуючи ту обставину, що за розгляд справи по суті у суді першої інстанції стягнуто судові витрати у розмірі 3500,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 2893,20 грн та у касаційному суді - 3616,50 грн. За цих обставин, ураховуючи принцип співмірності, колегія суддів уважала, що розмір судових витрат слід зменшити до 2000 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» 03 червня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника Кобзар Ю. Б. , на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 18 червня 2024 року ці недоліки було усунуто, а саме: надано докази надсилання копії касаційної скарги із описом вкладення на поштову адресу ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження судових рішень АТ КБ «Приватбанк» зазначає суд апеляційної інстанції не врахував при вирішенні спору наступні висновки Верховного Суду при застосуванні норми права у подібних правовідносинах, зокрема: від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18; від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17; від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційний суд не дав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, які свідчать про відсутність зобов`язання банку перед позивачем та належність відповідача у даній справі, оскільки АТ КБ «Приватбанк» з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за договорами банківського вкладу, які є предметом спору, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за даними договорами;

судові рішення містять посилання на договір банківського вкладу від 20 квітня 2011 року та від 30 квітня 2013 року, тобто з подвійною датою, при цьому сама заява про ухвалення додаткового рішення містить чітку вимогу щодо стягнення коштів саме за договором від 30 квітня 2013 року, відтак слід встановити вірну та чітку дату укладення договору, про що зазначити в рішенні суду;

суд першої інстанції неправомірно стягнув з банку відсотки у розмірі 82 518,71 грн, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, оскільки суди невірно встановили суму депозитного вкладу, визначивши її у додатковому рішенні у розмірі 86264,61 грн, в той час як вірною є сума вкладу у розмірі 85006,98 грн, що підтверджується умовами договору, а саме розділом «Дані по вкладу», при цьому суд апеляційної інстанції у постанові зазначив про відхилення доводів банку в частині визначення вірної суми депозитного вкладу та послався на те, що при вирішенні справи судами установлено, що станом на 18 березня 2014 року залишок коштів на рахунку складав 86264,61 грн та не врахував, що ця сума складається із розміру депозитного вкладу та відсотків, тобто позивач нарахував відсотки на відсотки, які вже стягнуті на користь позивача, однак суди на зазначене не звернули уваги та не прийняли до уваги розрахунок банку;

безпідставним також є і розрахунок відсотків у розмірі 20 % річних, адже умовами договору був встановлений розмір відсотків 18 % річних;

також є неспівмірним та необґрунтованим розмір вартості послуг на правову допомогу, оскільки ціна послуги є явно завищеною та належним чином необґрунтованою;

суди не звернули уваги, що при подачі позовної заяви представник позивача надав попередній розрахунок суми судових витрат, в якому зазначена погодинна ставка вартості однієї години орієнтовно 1500 грн, а суд апеляційної інстанції стягнув 2000 грн; представник позивача не надав акт прийому-передачі виконаних робіт, а відтак не вбачається погодження клієнтом наданих послуг та належного надання правничої допомоги, відсутні докази і сплати такого рахунку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що:

у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення коштів, у якому просила суд, зокрема: розірвати договір банківського вкладу № SAMDN7159 (вклад "Депозит плюс на 12 міс") від 30 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк"; стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN7159 (вклад "Депозит плюс на 12 міс") від 30 квітня 2013 року 518 035,60 гривень, з яких 86 264,61 грн - сума вкладу, 82 518,71 грн - проценти по вкладу за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2021 року, 152 568,97 грн - індекс інфляції, 196 683,31 грн - 3 % пені на день за Законом України "Про захист прав споживачів";

рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти, зокрема: за договором від 30 квітня 2013 року № SAMDN7159 вклад у сумі 86 264,61 грн та 14 169,85 грн інфляційних втрат;

постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представницею ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року скасовано в частині стягнення коштів: за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN0395 у сумі 278,68 грн, проценти у сумі 87,88 грн та 45,78 грн інфляційних втрат; за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN1880 у сумі 15 086,31 доларів США, 5 089,56 дол. США - проценти; за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN4189 у сумі 17 328,65 дол. США, 7 599,91 дол. США - проценти та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року залишено без змін;

постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року скасовано в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN0395, за договором від 26 жовтня 2012 року № SAMDN1880, за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN4189, рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року в цій частині залишено в силі. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року залишено без змін.

В мотивувальній частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року зазначено, що суд вважає за можливе прийняти розрахунок позивача щодо процентів за договорами банківських вкладів №SAMDN0395, №SAMDN1880, №SAMDN4189, №SAMDN2373, № SAMDN 7159, при розрахунку інфляційних втрат за договором № SAMDN7159 від 30 квітня 2013 року суд виходив з суми боргу - 86264,61 грн.

В мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року зазначено, що суд погодився з розрахунком позивача щодо процентів за договорами, зокрема, № SAMDN7159.

В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 22 березня 2023 року зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено факт укладення між сторонами 6 договорів банківських вкладів, які розірвані з 07 травня 2021 року на підставі поданої позивачкою заяви, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню суми банківських вкладів разом із нарахованими відсотками, які не були стягнуті судовим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року у справі № 522/23036/15. Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати;4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21, провадження № 12-39гс22).

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 715/2513/19, провадження № 61-15340св20, від 21 вересня 2022 року у справі № 486/716/20, провадження № 61-5721св22, від 22 лютого 2023 року у справі № 462/5606/20, провадження № 61-3157св22, від 08 березня 2023 року у справі № 365/229/21, провадження № 61-10543св22.

Встановивши, що відносно однієї з позовних вимог - стягнення процентів за договором № SAMDN 7159, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обгрунтований висновок про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності зобов`язання банку перед позивачем, оскільки новим боржником є ТО «ФК «Фінілон», неправильно визначеного розміру процентів були предметом розгляду судів першої, апеляційної та касаційної інстанції під час розгляду справи по суті спору і не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення,оскільки воно не може змінити суті основного рішення.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судові рішення містять посилання на договір банківського вкладу з подвійною датою не може бути підставою для їх скасування, оскільки такий недолік усувається за допомогою виправлення описки відповідно до статті 269 ЦПК України.

Аргументи касаційної скарги щодо неспівмірності та необґрунтованості розміру вартості послуг на правову допомогу касаційний суд відхиляє з таких підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зроблено висновок, що: для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 25 січня 2023 року у справі № 303/1430/18 (провадження № 61-2451св22)).

Врахувавши конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства, критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача проти стягнення таких витрат, апеляційний суд зробив обгрунтований висновок про їх стягнення у розмірі 2000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яка подана представником Кобзар Юлією Богданівною, на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат