Справа № 369/5353/24
Провадження №2/369/4926/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сапонова Олександра Вікторовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними, застосування правових наслідків удаваних правочинів та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними, застосування правових наслідків удаваних правочинів та поділ спільного майна подружжя.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам реєстрації, уповноваженим на зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) та/або скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи, відповідно до норм «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» від 07.02.2022 року № 265 (в чинній редакції), вчиняти будь-які дії щодо зняття громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 29.05.2010 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та/або скасування реєстрації місця проживання громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 29.05.2010 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними, застосування правових наслідків удаваних правочинів та поділ спільного майна подружжя.

Так, 01.02.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 01.02.2003 року було зроблено запис за № 83.

Після реєстрації зазначеного шлюбу дружина позивача залишила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Від попереднього шлюбу ОСОБА_2 мала доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Від даного шлюбу ОСОБА_2 з позивачем народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник відзначає, що позивач майже все свідоме життя віддав військовій службі, маючи військове звання полковник, був виключений з військового обліку за станом здоров`я 02.06.2022 року.

Перебуваючи на військовій службі позивач мав відповідне грошове забезпечення, після одруження 01.02.2003 року з ОСОБА_2 , позивач формував переважну частину сімейного бюджету подружжя.

Копія індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) додані до позовної заяви від 27.03.2024 року.

Після одруження позивача 01.02.2003 року з ОСОБА_2 , та народження у подружжя сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сім`я позивача у складі зазначених осіб перебувала на «квартирній» черзі щодо надання квартири сім`ї позивача за рахунок держави, або ж надання позивачу відповідної грошової компенсації на придбання квартири.

Тобто фактично, маючи потребу у власному житлі, маючи матеріальну можливість придбати власне житло (відповідний об`єкт нерухомості), проте перебуваючи на військовій «квартирній» черзі, ані подружжя позивача та ОСОБА_2 , ані наприклад будь-хто з членів даного подружжя, не міг придбати квартиру на власне ім`я за наявні кошти сімейного бюджету, бо у такому випадку сім`ю позивача було б позбавлено права на перебування у військовій «квартирній» черзі.

Маючи матеріальну можливість за кошти сімейного бюджету придбати нерухомість для власної сім`ї, проте не маючи можливості придбати будь-яку нерухомість саме «офіційно», із зазначених вище підстав перебування у військовій «квартирній» черзі, подружжя позивача та ОСОБА_2 прийняло спільне рішення поліпшити власні житлові умови, не очікуючи отримання житла від держави, а у спосіб «оформлення» договору купівлі-продажу нерухомості для свого подружжя на іншу особу, яка не є безпосередньо членом сім`ї позивача, проте є не чужою для подружжя людиною, а саме зазначивши у договорі купівлі-продажу нерухомості, в якості покупця, доньку ОСОБА_2 від попереднього шлюбу: ОСОБА_9 .

Про зазначене вище рішення щодо придбання нерухомості для подружжя позивача та ОСОБА_2 , у спосіб укладення заздалегідь удаваного правочину, останні повідомили ОСОБА_3 , яка на це погодилась, тобто погодилась діяти від імені та в інтересах подружжя позивача та ОСОБА_2 , кожний з яких у дійсності був рівноправним покупцем об`єкта нерухомості, ОСОБА_3 погодилась укласти відповідні договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, зареєструвавши в подальшому одноосібно на власне ім`я право власності на кожний з придбаних подружжям позивача та ОСОБА_2 за кошти сімейного бюджету об`єкти нерухомості, після чого сім`я позивача мала «офіційно» отримати квартиру за рахунок перебування у військовій «квартирній» черзі, або ж позивач мав отримати від держави відповідну грошову компенсацію. Надалі ж, після отримання сім`єю позивача «державної» квартири, або ж після отримання позивачем «державної» грошової компенсації, сім`ю позивача мало бути «знято» з військового «квартирного» обліку, після чого ОСОБА_3 , як чинний власник зазначених вище об`єктів нерухомості, мала укласти від власного імені, як «дарувальник», відповідні договори дарування зазначених вище об`єктів нерухомості, на користь позивача та ОСОБА_2 , як «обдаровуваних», у рівних частинах.

Проте, на переконання заявника, дружина позивача ОСОБА_2 , вирішила позбавити позивача як будь-яких прав на нерухомість, так й взагалі фактично позбавитись позивача як власного чоловіка.

Крім того, заявник зауважував, що працюючи певний період часу у Посольстві України в Республіці Хорватія, ОСОБА_2 прийняла рішення в подальшому взагалі не повертатись на проживання в Україну, а зв`язати власне подальше життя саме з Республікою Хорватія, набути громадянство якої стало єдиним бажанням ОСОБА_2 , при цьому подальше перебування останньої у зареєстрованому шлюбі з позивачем суперечило життєвим планам ОСОБА_2 , бо першим «кроком» в набутті громадянства Республіки Хорватія, за рішенням ОСОБА_2 , було укладення шлюбу з громадянином Республіки Хорватія, для чого відповідно ОСОБА_2 спочатку має розірвати шлюб з позивачем.

Про все зазначене вище, про власні життєві плани та перспективи ОСОБА_2 повідомила позивача під час їхньої зустрічі у Республіці Хорватія, куди позивач був вимушений час від часу приїжджати до ОСОБА_2 , до якої позивач й станом до теперішнього часу має глибокі та стійкі почуття любові та поваги.

Під час зазначеної вище зустрічі з позивачем, ОСОБА_2 повідомила останнього про те, що вона подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу з позивачем, при цьому, за словами ОСОБА_2 , протягом березня 2024 року позивач має підшукати собі якесь інше житло, бо квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 54,50 кв.м, в якій станом до теперішнього часу зареєстрований та проживає позивач, а також нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 4,10 кв.м., є начебто одноосібною власністю доньки ОСОБА_2 ОСОБА_3 , жодних прав на спірну квартиру позивач не має, а якщо позивач буде заперечувати проти зазначеної «пропозиції» ОСОБА_2 , то в такому разі позивача буде примусово знято із зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі, та виселено із спірної квартири в судовому порядку.

Також заявник вказує, що позивач вирішивши перевірити повідомлення своєї дружини про намір розірвати їх шлюб, звернувся до офіційного інтернет-ресурсу Києво-Святошинського районного суду Київської області, де отримав інформацію про те, що дійсно у провадженні зазначеного суду (в складі головуючого судді Янченко А.В.) перебуває цивільна справа № 369/21223/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, представник позивача: ОСОБА_10 , дата та час судового засідання: 03.06.2024 року, 11 год. 15 хв.

Разом з тим, чинне законодавство України не позбавляє позивача, й перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, звернутись до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя Позивача та ОСОБА_2 , яке позивач й реалізував у спосіб подання до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовної заяви.

Так, в період часу перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем та ОСОБА_2 , за рахунок спільних коштів сімейного бюджету було придбане значне майно, в тому числі рухоме та нерухоме, про поділ якого позивач на даний час вимушений звернутися з відповідним позовом до суду, з огляду на те, що ОСОБА_2 на власний розсуд прийнято рішення розірвати шлюб з позивачем, на що останній не давав ОСОБА_2 будь-якого, навіть надуманого, приводу.

Так зокрема, як було зазначено вище, за кошти сімейного бюджету подружжя, фактично самим подружжям, яким було уповноважено в інтересах подружжя на укладення відповідних договорів купівлі-продажу доньку ОСОБА_2 ОСОБА_3 , спірну квартиру та спірне приміщення.

06.03.2020 року у місті Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений того ж дня, 06.03.2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлією Вадимівною за реєстр. № 1176.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2020 року, укладеного між ОСОБА_4 , як «Продавцем», та донькою ОСОБА_2 ОСОБА_3 , як «Покупцем», яка діяла фактично від імені та в інтересах подружжя позивача та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купила двокімнатну квартиру загальною площею 54,50 кв.м, житловою площею 25,90 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , тобто спірну квартиру, за що продавцю спірної квартири за рахунок грошових коштів сімейного бюджету подружжя позивача та ОСОБА_2 , останньою було фактично сплачено 833112,00 грн. (вісімсот тридцять три тисячі сто дванадцять гривень 00 копійок), що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 10.04.2018 року.

При цьому, з умовами попереднього договору купівлі-продажу спірної квартири ознайомився під підпис особисто позивач, в тому числі попередній договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.04.2018 року було укладено від імені дружини позивача ОСОБА_2 , але підписано особисто позивачем, акт приймання-передачі спірної квартири від імені дружини позивача ОСОБА_2 було підписано особисто позивачем.

Також, 19.10.2021 року у місті Фастів Фастівського району Київської області, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений того ж дня, 19.10.2021 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сушановою Тетяною Вікторівною за реєстр. № 1287.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.10.2021 року, укладеного між ОСОБА_4 , як «Продавцем», та донькою ОСОБА_2 ОСОБА_3 , як «Покупцем», яка діяла фактично від імені та в інтересах подружжя Позивача та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купила нежитлове приміщення загальною площею 4,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , тобто спірне приміщення, за що продавцю спірного приміщення за рахунок грошових коштів сімейного бюджету подружжя позивача та ОСОБА_2 , до моменту укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.10.2021 року, було фактично сплачено відповідні грошові кошти сімейного бюджету подружжя позивача та ОСОБА_2 .

Усі нотаріальні послуги щодо нотаріального оформлення угод щодо купівлі-продажу спірної квартири та спірного приміщення було оплачено присутнім позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями, що додані до позовної заяви.

Також, після фактичного вселення подружжя позивача та ОСОБА_2 , саме позивач опікувався укладенням відповідних договорів з постачальниками комунальних послуг, копії відповідних договорів також додані до позовної заяви.

Як було зазначено вище, подружжя позивача та ОСОБА_2 мало намір спочатку придбати для себе квартиру у місті Києві або Київській області, зазначивши у відповідному договорі купівлі-продажу покупцем такої квартири або ж обох членів даного подружжя як рівноправних покупців, або ж самого позивача, бо ОСОБА_2 працювала за межами України і самостійно підписати в Україні відповідний договір купівлі-продажу можливості не мала, про що попередньо, а саме 04.12.2018 року, ОСОБА_2 навіть видала позивачу відповідну довіреність.

Проте, як також було зазначено вище, з огляду на перебування на той час сім`ї позивача на військовій «квартирній» черзі, що унеможливлювало визначення у договорі купівлі-продажу квартири в якості покупця будь-якого із членів даного подружжя, позивачем та ОСОБА_2 , було заздалегідь спільно обговорення та погоджено, із залученням доньки ОСОБА_2 ОСОБА_3 , укладення удаваних договорів купівлі-продажу спірної квартири та спірного приміщення, підписати які в якості покупця мала саме ОСОБА_3 , як особа, яка не є безпосередньо членом сім`ї позивача.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи для подальшого подання до суду (№ 115-246 від 22.03.2024 року), ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 54,50 кв.м складає 2793479,00 грн. (два мільйони сімсот дев`яносто три тисячі чотириста сімдесят дев`ять гривень 00 копійок), а ринкова вартість нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 4,10 кв.м складає: 97454,00 грн. (дев`яносто сім тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Також, 23.04.2011 року, за кошти сімейного бюджету подружжя позивача та ОСОБА_2 , у Молдові у місті Кишиневі, було придбано легковий автомобіль марки/моделі VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір червоний, рік випуску 2009, об`єм двигуна 2480, кількість сидячих місць з місцем водія 5, тип загальний легковий седан-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , покупцем якого у відповідному договорі купівлі-продажу було зазначено одноосібно ОСОБА_2 .

Копія договору купівлі-продажу автомобіля від 23.04.2011 року та свідоцтва про реєстрацію автомобіля додана до позовної заяви.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертного авто-товарознавчого дослідження (№ 942/03-24 від 22.03.2024 р.), станом на 21.03.2024 року ринкова вартість легкового автомобіля марки/моделі VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір червоний, рік випуску 2009, об`єм двигуна 2480, кількість сидячих місць з місцем водія 5, тип загальний легковий седан-в, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 становить: 302170,84 грн. (триста дві тисячі сто сімдесят гривень 84 копійки).

Також, крім спірної квартири, спірного приміщення, та спірного автомобіля, до сукупної маси спільного майна подружжя позивача та ОСОБА_2 належать й витрати на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт у спірній квартирі, придбання меблів та іншого обладнання для спірної квартири.

Так зокрема, за рахунок грошових коштів сімейного бюджету подружжя позивача та ОСОБА_2 було здійснено витрати на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт у спірній квартирі, придбання меблів та іншого обладнання для спірної квартири на загальну суму 424649,55 грн. (чотириста двадцять чотири тисячі шістсот сорок дев`ять гривень 55 копійок), про що докладно зазначено у «Переліку витрат коштів сімейного бюджету подружжя на проведення ремонтних робіт, придбання меблів та обладнання (частина 1)», що є Додатком № 1 до позовної заяви.

Також, за рахунок грошових коштів сімейного бюджету подружжя позивача та ОСОБА_2 було здійснено витрати на придбання меблів та іншого обладнання для спірної квартири на загальну суму 260943,51 грн. (двісті шістдесят тисяч дев`ятсот сорок три гривні 51 копійка), про що докладно зазначено у «Переліку витрат коштів сімейного бюджету подружжя на придбання меблів та обладнання (частина 2)», що є Додатком № 1 до позовної заяви.

Заявник зазначає, що позивач обґрунтовано вважає, що крім спірної квартири, спірного приміщення, та спірного автомобіля, підлягає визнанню в судовому порядку спільним майном подружжя позивача та ОСОБА_2 :

спірна квартира ринковою вартістю 2793479,00 грн., враховуючи витрати на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт, меблі та обладнання згідно «Переліку витрат коштів сімейного бюджету подружжя на проведення ремонтних робіт, придбання меблів та обладнання (частина 1)» сукупною вартістю 424649,55 грн.;

спірне приміщення ринковою вартістю 97454,00 грн.;

спірний автомобіль ринковою вартістю 302170,84 грн.;

меблі та обладнання згідно «Переліку витрат коштів сімейного бюджету подружжя на придбання меблів та обладнання (частина 2)» сукупною вартістю 260943,51 грн.,

що у сукупності дорівнює ціні позовної заяви 3454047,35 грн. (три мільйони чотириста п`ятдесят чотири тисячі сорок сім гривень 35 копійок).

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявника (позивача) про визнання правочинів удаваними, застосування правових наслідків удаваних правочинів, та поділ спільного майна подружжя заявник зазначав наступне.

Будь-яке інше житло, ніж спірна квартира, у заявника (позивача) відсутнє. В той же час, заявник (позивач) має обґрунтований намір захищати своє право на 1/2 частину спільного майна подружжя заявника та ОСОБА_2 , передусім право на 1/2 частину спірної квартири, в придбання якої заявник (Позивач) зробив значний особистий грошовий внесок.

Також, як було зазначено вище, ОСОБА_2 безальтернативно повідомила заявника (позивача) про те, що вона подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу з позивачем, при цьому, за словами ОСОБА_2 , протягом березня 2024 року позивач має підшукати собі якесь інше житло, бо спірна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 54,50 кв.м, в якій станом до теперішнього часу зареєстрований та проживає позивач, фактично належить на праві одноосібної приватної власності доньці ОСОБА_2 ОСОБА_3 , при цьому заявник (позивач) начебто жодних прав на спірну квартиру не має, а якщо заявник (позивач) протягом березня 2024 року добровільно не підшукає собі якесь інше житло та добровільно не забере власні речі та не виселиться із спірної квартири, то в такому разі заявник (позивач), за заявою чинного власника спірної квартири ОСОБА_3 , буде примусово знятий із зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі, після чого ОСОБА_3 буде змінено замки вхідних дверей спірної квартирі і заявник (позивач) фактично опиниться «на вулиці», а спірну квартиру буде продано чинним власником спірної квартири ОСОБА_3 третій особі.

Відповідно до норм «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» від 07.02.2022 року № 265, будь-які перешкоди щодо зняття заявника (позивача) із зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі за заявою чинного власника спірної квартири ОСОБА_3 , в будь-який час відсутні.

Також, відповідно до чинного законодавства станом на даний час відсутні й будь-які законодавчі перешкоди продажу спірної квартири чинним власником спірної квартири ОСОБА_3 третій особі.

Заявник (позивач) звертав увагу Києво-Святошинського районного суду Київської області на те, що зазначені у частині третій статті 154 «Зустрічне забезпечення» ЦПК України підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення щодо заявника (позивача) у даному конкретному випадку відсутні.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Забезпечення позову у виді накладення арешту є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки квартира залишається в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до вирішення спору судом.

Разом з тим, незастосування такого заходу забезпечення позову в цій справі, як заборона здійснення дій, спрямованих на проведення державної реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання/перебування будь-яких осіб в спірній квартирі, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом спору між сторонами є визнання правочинів удаваними, застосування правових наслідків удаваних правочинів та поділ спільного майна подружжя, на частину якого позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити частково заяву про забезпечення позову, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що заявлені та змісту викладених в заяві обставин, слід вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не застосування якого може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті вимог відмовити.

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 29.05.2010 р. Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 , виданий 23.03.2000 р. Середино-Будським РВ УМВС України в Сумській обл., зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника 2: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_7 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, документ № НОМЕР_8 , запис № 066, виданий 30.10.2017 р. органом № 8036; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Інформація про боржника 3: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 ; паспорт громадянина України НОМЕР_10 , виданий 09.02.2007 р. Калінінським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій обл.; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя А.В. Янченко