Справа № 308/5409/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Гусоньки З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року (головуючий суддя Бедьо В.І.) у справі №308/5409/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.2011 у справі № 2-674/11 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 2209884 грн.

Вказував, що відповідач у період з 2013 року по 2016 рік поза рамками виконавчого провадження (готівкою) щорічно погашав частину заборгованості у розмірі 150 грн (всього 600 грн).

30.09.2016 Ужгородським МВ ДВС вкотре було відкрито виконавче провадження №52428875 на підставі виконавчого листа від 01.07.2011, однак рішення суду боржником не виконано, залишок заборгованості по позиці (без урахування судових витрат, але з урахуванням раніше внесених 600 грн) складає 2209284 грн.

Вказуючи на положення ст. 625 ЦК України, позивач зазначав, що відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних, що у даному випадку складає 1019584,57 грн інфляційних втрат (з 02.04.2017 до 31.01.2022) та 324855,54 грн - 3% річних (з 02.04.2017 до 23.02.2022).

Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 1344440,11 грн, з яких: 1019584,57 грн втрат від інфляції та 324855,54 грн 3% річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за затримку виконання грошового зобов`язання у розмірі 1344440,11 грн:

- 1019584,00 грн інфляційних витрат;

- 324855,54 3% річних.

Вирішено питання про судові витрати.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скаргу зводяться до того, що правовідносини між відповідачем та позивачем виникли на підставі розписки (договору позики), а не кредитного договору, а тому застосовані місцевим судом висновки Великої Палати Верховного Суду не підлягають врахування у даній справі; у оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідач не оспорював розмір витрат на професійну правничу допомогу, однак такі вимоги до стягнення не заявлялися; під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було заявлено, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, однак місцевим судом це було проігноровано; стягнення заборгованості згідно розрахунку позивача, у якому період нарахування визначений 5 років, є неможливим - оскільки позов до суду подано 05.04.2023, тому розрахунок позовних вимог слід проводити за період з 05.04.2020 по 23.02.2022, і відповідна сума становить 524082,33 грн.; посилання місцевого суду на положення п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України як на підставу для задоволення позову є помилковим та судом проігноровано положення п.18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Логойда В.М., посилаючись на її необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що в рамках виконавчого провадження 30.10.2023 боржником погашено частину заборгованості у розмірі 4132,06 грн.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, позицію представника позивача, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2011, яке набрало законної сили 06.06.2011, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 2209884 грн задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2209884 грн суми боргу. Вирішено питання про судові витрати (а.с.4-5).

01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист у справі №2-674/11 (а.с.6).

За твердженням позивача, боржником за період 2013 - 2016 роки було сплачено 600 гривень.

30.09.2016 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищуком М.П. відкрито виконавче провадження ВП №52428875 з виконання виконавчого листа №2-674/11, виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (а.с.7).

12.03.2023 представником ОСОБА_2 адвокатом Логойдою В.В. - надіслано ОСОБА_1 лист-вимогу про сплату на підставі ст. 625 ЦК України залишку заборгованості у розмірі 2209284 грн, з урахуванням додаткового нарахування 3% річних за період з 02.04.2017 до 23.02.2022 у розмірі 324855,54 грн та втрат від інфляції (за період квітень 2017 січень 2022) у розмірі 1019584,67 грн, а також судові витрати по справі у розмірі 1700 грн (судовий збір) та 120 грн (витрати на ІТЗ судового процесу). Всього до оплати 3555544,11 грн (а.с.9).

У матеріалах справи відсутні докази щодо належного виконання боржником цього рішення суду, зокрема станом на 05.04.2023 на час подання даного позову - а відтак грошове зобов`язання вважається простроченим.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Так, заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2011, яке набрало законної сили 06.06.2011, з відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 2209884 грн (а.с.4-5).

Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, позивачем за період прострочення виконання рішення суду нараховано заборгованість на підставі ст.625 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.34-37).

Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України N 530-IX від 17.03.202 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Карантин на території України було встановлено з 12.03.2020, він неодноразово продовжувався Кабінетом Міністрів України, був відмінений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023, а отже діяв на момент подання позову (05.04.2023).

Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Розрахунок інфляційних втрат проведено позивачем до 31.01.2022, розрахунок 3 % річних до 23.03.2022.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що до даних правовідносин підлягає застосуванню положення п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а отже, позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період із 02.04.2017 (три роки до встановлення карантину) і до 23.02.2022 (до введення воєнного стану).

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування місцевим судом у даній справі положень п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та неможливість нарахування сум за ч.2 ст. 625 ЦК України поза межами періоду з 05.04.2020 по 23.02.2022 є безпідставними.

Голослівними та необґрунтованими також є доводи апелянта про те, що місцевим судом було проігноровано заявлену відповідачем вимогу про застосування позовної давності, оскільки таке було предметом розгляду суду та відповідно відображено у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, крім цього, апелянт сам звертає увагу, що місцевим судом помилково було застосовано положення п.12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, що суперечить вказаному доводу апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було проігноровано положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України також є безпідставними, оскільки позивачем нарахування сум за ч.2 за ст.625 ЦК України здійснено до 23.02.2022, а тому вказане положення не підлягає застосуванню.

Висновки апеляційного суду

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, подані позивачем, колегія суддів встановила, що вони є правильними та здійснені у відповідності до положень ст.625 ЦК України, з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі № 62-97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Відповідачем вказані розрахунки спростовано не було, а наданий ним контррозрахунок апеляційним судом не може бути взятий до уваги, оскільки період його проведення (05.04.2020-23.02.2022) є відмінним від визначеного у розрахунку позивача (02.04.2017-23.02.2022).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16.01.2024 про відкриття апеляційного провадження апелянту ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Так, за подання апеляційної скарги у даній справі розмір судового збору становить 20130 грн (13420 х 150%).

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то за розгляд справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 20130 грн.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ 22030106; Код отримувача за ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106; *;101; РНОКПП; Судовий збір, стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави, за рішенням №308/5409/23) 20130 гривень судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2024 року.

Головуюча:

Судді: