№ 2/183/1363/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

за участі секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Бака Оксана Василівна, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, про визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.04.2024 року, просила:

-визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,195 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 122328550:04:010:0017, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,0306 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 122328550:04:010:0019, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона являється дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Її матір ОСОБА_5 31 липня 1976 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , і у цьому шлюбі народилася ОСОБА_7 , - відповідач по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 .

16 лютого 2022 року, позивач та відповідач по справі, а також чоловік покійної ОСОБА_6 звернулися до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкової Світлани Миколаївни, де спадкоємці померлої ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відмовилися від своєї частки у спадщині на користь позивачки по справі, а остання подала заяву про прийняття спадщини.

Далі, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , внаслідок чого позивачка 05 грудня 2023 року звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Баки О.В. із заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у праві спільної сумісної власності подружжя, який належав ОСОБА_6 .

При особистому прибутті до нотаріуса Баки О.В. остання повідомила про відсутність у позивача необхідних правовстановлюючих документів для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , та роз`яснила про необхідність звернення до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, в спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_3 відсутні оригінали правовстановлюючих документів, однак з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено реєстрацію права власності на житловий будинок та земельні ділянки за ОСОБА_6 .

Внаслідок відсутності оригіналів правовстановлюючих документів позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у спільній власності подружжя.

Позивачка наполягає на тому, що оригінали правовстановлюючих документів зберігаються у її сестри, остання відмовилася передати їх позивачці, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з означеним позовом, вважає, що набула право власності на частину спільного майна подружжя, яке належало її матері та складається ж житлового будинку, двох земельних ділянок.

Позиція сторін в судовому засіданні.

Позивачка свій позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, в подальшому звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача адвокат Олійник О.А. позов визнала частково, звернула увагу на те, що земельна ділянка площею 0,0306 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 122328550:04:010:0019 не може бути віднесена до об`єкту спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , являється особистою власністю ОСОБА_6 , що набута в порядку безоплатної передачі у власність земельної ділянки, відведеної для ведення особистого селянського господарства.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Рух по справі.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року відкрите провадження по справі (а.с. 20).

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).

Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., яка заміщує приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкову Н.В., надати книгу обліку та реєстрації спадкових справ приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкової Н.В. за 2022 рік, для огляду в судовому засіданні (а.с. 98).

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Баку О.В. надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 112).

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 137).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31 липня 1976 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №26. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 8).

Позивачка по справі являється дочкою ОСОБА_9 (а.с. 7), відповідачка являється дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Суду подано копію свідоцтва про право власності на житловий будинок, що виданий 20.12.1988 року Новомосковською районною радою, на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської районної ради № 96 від 17.03.198 року, у відповідності до якого ОСОБА_6 являється власником житлового будинку за АДРЕСА_1 (а.с. 11).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Спіренкової Н.В. заведено спадкову справу № 07/2022, у відповідності до якої ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_6 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 27,28).

17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., в порядку заміщення нотаріуса Спіренкової Н.В., на ім`я ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер :01:156:0002, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 66).

Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В. заведено спадкову справу № 140/2023, матеріали якої містять дані про прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті свого батька (а.с. 116).

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 30.11.2017 року за заявою ОСОБА_6 містить дані про те, що останньому на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 905848, виданого 19.12.2007 року Піщанською сільською радою, належить земельна ділянка площею 0,0306 га, кадастровий номер :04:010:0019, для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 91).

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 30.11.2017 року за заявою ОСОБА_6 містить дані про те, що останньому на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 905847, виданого 19.12.2007 року Піщанською сільською радою, належить земельна ділянка площею 0,195 га, кадастровий номер :04:010:0017, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 91).

Відомостей про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 не містять, однак представник відповідача не спростовувала того факту, що оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 зберігаються у неї, і її довіритель позбавлена можливості надати їх нотаріусу ОСОБА_10 , оскільки відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї сестри, та спадкуватиме ту частку і те майно, яке належало її батькові у приватного нотаріуса Баки О.В.

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір щодо належності спадкового майна до спільної сумісної власності подружжя, визначення його часток, визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 1 розділу VII "Прикінцеві Положення" СК України цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим в цій справі має визначатися Кодексом про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час такого набуття (далі - КпШС України).

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92).

За ст.22 КпШС України, який діяв на час набуття ОСОБА_6 у власність житлового будинку та земельних ділянок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку здійснюється нотаріусом відповідно до Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5.

Свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки видається за умови попереднього одержання нотаріусом правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку: державний акт на право власності на земельну ділянку або сертифікат про право на земельну частку (пай) та витяг з Державного земельного кадастру.

Крім того, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, перевіряючи зареєстроване право власності спадкодавця на спадкове майно, а також відсутність обмежень.

Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127 подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Підставою для державної реєстрації права власності відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням того, що наявність держаного акту про право власності на земельну ділянку є підтвердженням факту державної реєстрації права власності спадкодавця на об`єкт нерухомого майна, вбачається можливим задоволення позову спадкоємця.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Суду не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 0,195 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 122328550:04:010:0017 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та будник ОСОБА_11 , їх частки у цій власності є рівними.

Крім того, суд зауважує, що статтею 120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

До позивача, як до спадкоємця ОСОБА_3 перейшли всі права та обов`язки щодо спільного майна подружжя, тому позов ОСОБА_1 в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню, за позивачко слід визнати право власності на частину житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частину земельної ділянки площею 0,195 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 122328550:04:010:0017, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи позов в частині визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки площею 0,0306 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 122328550:04:010:0019, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, суд зазначає, що до 08 лютого 2011 року Сімейний кодекс України не містив регламентації, до якої власності, спільної сумісної або особистої приватної, відноситься нерухоме майно, отримане внаслідок приватизації.

Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності», який набув чинності 08 лютого 2011 року, статтю 61 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: « 5. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».

Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 13 червня 2012 року, частина п`ята ст.61 СК України виключена, а натомість частина перша ст.57 СК України доповнена пунктом 4, згідно з яким житло, набуте будь-ким із подружжя за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду та земельна ділянка» є особистою приватною власністю кожного з них.

За таких обставин, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації в період із 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У даному конкретному випадку, земельна ділянка була набута у приватну власність ОСОБА_6 , на підставі рішення відповідної сільської ради для ведення особистого селянського господарства в 2007 році, а тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Варто зауважити, що позивачка, на підставі свідоцтва про право на спадщину, також отримала у спадщину земельну ділянку, яка була відведена її матері у власність, в порядку безоплатної передачі, про що суд зазначав вище.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в цій частині

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Бака Оксана Василівна, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, про визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 :

-частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 69 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-на частину земельної ділянки площею 0,195 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 122328550:04:010:0017, за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.