КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9847/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/7198/22

26 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Бевз Вікторії Віталіївни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Зуєвич Л.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення,-

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що діють в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 26 листопада 1991 року.

В подальшому, у заяві про доповнення позову новими обставинами (том 1, а. с. 196-214), позивач вказувала, що квартира була придбана нею за грошові кошти, які їй подарувала її мати - ОСОБА_7 . Відомості про право власності на квартиру вона внесла в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 24 червня 2022 року. Квартира складається із 3-х суміжних кімнат, житловою площею 40,4 кв. м, загальною - 59,3 кв. м. У квартирі зареєстрована тільки вона, а її чоловік ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У цій квартирі, з часу придбання у 1991 році, проживала вона, її чоловік ОСОБА_1 та дві їхніх доньки - ОСОБА_6 і ОСОБА_9 .

У подальшому позивач уточнила, що у 1991 році ОСОБА_6 вселилась у спірну квартиру як член сім`ї власника і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. У жовтні 2004 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 та змінила своє прізвище на ОСОБА_6 . На момент реєстрації шлюбу ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_6

15 лютого 2005 року добровільно виписалася із належної позичу квартири у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до квартири свого чоловіка, де і зареєстрована по даний час.

На думку позивача, наведене свідчить, що з моменту як ОСОБА_6 добровільно виписалася із спірної квартири у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_4 , яка з того часу є місцем її реєстрації, сервітут щодо користування квартирою АДРЕСА_1 був припинений.

Вказує, що навесні 2005 року, після одруження, сім`я ОСОБА_6 звернулася до неї з проханням тимчасово пожити в належній їй квартирі АДРЕСА_1 , пояснюючи це тим, що в квартирі її чоловіка будуть робити ремонт, по завершенню якого вони переїдуть.

У березні 2022 року позивач подала до суду заяву про зміну підстав позову, (том 2, а. с. 29-47), в якій зазначала, що відповідачі вселилися та набули права користування квартирою, що належить їй на праві власності, тимчасово.

При цьому, у заяві про доповнення позову новими обставинами, позивач стверджує, що під час сумісного проживання в квартирі родина відповідачів та родина позивача спільного господарства не вели, про що свідчить відсутність спільних витрат, спільного бюджету обох сімей; сім`я відповідачів участь у витратах та утримання житла та його ремонту не приймала, усі ці витрати несла вона та її чоловік; за весь час проживання відповідачів у квартирі сторони не були пов`язані спільним побутом і не мали взаємних обов`язків.

На переконання позивача, після втрати сервітуту, ОСОБА_6 вселилася у спірну квартиру разом з ОСОБА_3 не як член сім`ї власника, стала проживати в ній разом з чоловіком, а потім і дітьми, на умовах тимчасового проживання. При цьому позивач наголошує, що будь-яких документальних підтверджень правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування тощо, між позивачем і відповідачами не існує.

Водночас, позивач наголошувала, що починаючи з 2006 року вона неодноразово просила відповідачів переїхати в квартиру АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_3 , на що відповідачі кожен раз погоджуюсь з цим, просили відтермінувати переїзд, посилаючись на різні обставини, які, на їх думку, заважають це зробити найближчим часом, на що позивач змушена була погоджуватися. Отже, незважаючи на домовленість між позивачем та відповідачами щодо їх тимчасового проживання та неодноразові прохання позивача щодо їх виселення, проти якого вони в принципі не заперечували, відповідачі залишаються проживати в спірній квартирі по даний час проти волі позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що народження онука потребувало допомоги позивача, переїзд сім`ї ОСОБА_6 знову було відкладено.

Зі слів позивача, у 2010 році її молодша донька ( ОСОБА_9 ) вийшла заміж та привела до них свого чоловіка. Відносини між двома молодими сім`ями різко почали погіршуватися, так як сім`я молодшої доньки мешкала в прохідній кімнаті. Позивач з чоловіком змушені були їм допомагати з орендою кімнати.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідачів народилася друга дитина, дочка - ОСОБА_5 , тому ситуація повторилася. Після того, як ОСОБА_5 пішла в дитячий садочок, позивач та її чоловік переїхали проживати на дачу за адресою: АДРЕСА_5 .

За твердженнями позивача, коли чоловік перебував у відрядженнях, вона приїжджала до своєї квартири та допомагала у догляді за дитиною.

У подальшому, у заяві про доповнення позову новими обставинами, позивач зазначила, що з 2016 року вона з чоловіком проживали у вказаному садовому будинку, проте таке проживання була вимушеним, оскільки весь цей час вони чекали добровільного переїзду відповідачів у квартиру, в якій вони зареєстровані, та 1/2 частина якої належить відповідачу на праві власності.

У 2019 році мати ОСОБА_3 померла та залишила йому у спадок:

-земельну ділянку площею 6,073 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах с. Даншівка, Васильківського р- ну, Київської обл, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна № 301265165 від 10.05.2022;

-земельну ділянку площею 0,1 га в межах с. Вишеньки, Бориспільського р-ну, Київської обл, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна № 301265454 від 10.05.2022;

-земельну ділянку площею 0,0861 га, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна № 301264920 від 10.05.2022;

- земельну ділянку площею 0,1502, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна № 301265117 від 10.05.2022;

- 2 (два) будинки в м. Василькові Київської області.

Також, позивач звертає увагу на те, що в кінці 2021 року ОСОБА_3 було придбано дорогий автомобіль. У заяві про доповнення позову новими обставинами, позивач вказує, що ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль FORD FOCUS, 2017 р.в., об`єм двигуна 1999 см.куб., придбаний 14.09.2021 року, що підтверджується довідкою ГСЦ МВС України від 15.02.2023.

Крім того, у заяві про доповнення позову новими обставинами, позивач зазначає, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельна ділянка з кадастровим номером :01:019:0592 площею 0.1 га за адресою: Київська обл, Бориспільській р-н, с. Вишеньки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, у позові позивач наголошує, що з 2019 року її здоров`я погіршувалося, у квітні 2022 року вона вийшла на пенсію, а в червні 2022 року була вимушена звільнитися з роботи. Також, звернала увагу на те, що з серпня 2020 вона та її чоловік стали проживати окремо, вона у садовому будинку, а місце проживання чоловіка їй невідомо. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом неї про розірвання шлюбу.

Крім того, у заяві про доповнення позову новими обставинами, позивач наголошувала, що житлові умови в садовому будинку, в якому вона мешкала, стали непридатними для постійного проживання, і тому вона вимушена була переїхати проживати до своєї сестри - ОСОБА_13 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , де вона проживає і по

При цьому, як стверджує позивач, за всі роки, які відповідачі проживають в належній їй квартирі, вони не зробили там жодного ремонту та не сплачували комунальні послуги.

03 травня 2022 року позивач навідалася до свого помешкання, але потрапити в квартиру не змогла, оскільки відповідачі замінили замки на вхідних дверях. У зв`язку з цим вона викликала наряд поліції та завдяки їх втручанню, вона отримала ключі.

У вересні 2022 року з причини неможливості подальшого проживання у садовому будинку з огляду на його технічний стан та незадовільним станом свого здоров`я, позивач в черговий раз звернулася до відповідачів з вимогою звільнити квартиру, у чому останні відмовили, крім того, ОСОБА_3 висловлював погрози на її адресу та застосовував домашнє насильство, зазначав, що для позивача немає місця у квартирі, оскільки, на думку відповідачів, різностатеві діти повинні жити у різних кімнатах, в одній кімнаті з ними вона також не може проживати.

Як стверджує позивач, відповідачі відмовилися в добровільному порядку звільнити належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , що змусило її звернутися до суду за захистом порушеного права.

На думку позивача, спір у даній справі виник між власником квартири, якого відповідачі фактично позбавили права користування квартирою, та особами, які не зареєстровані у квартирі, але тимчасово користуються зазначеним нерухомим майном за попередньою домовленістю з власником.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено.

Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що діють в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_7 , що належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року, 25 березня 2024 року представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвокат Бевз Вікторія Віталіївна, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права. Вказує, що ОСОБА_1 як співвласник спірної квартири не був залучений до участі в справі в якості третьої особи, при цьому оскаржуване рішення суду виплинуло на його права та обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дев`ятка О. Г. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив закрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_2 та її представник Дев`ятка Олександр Григорович , які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвокат Бевз Вікторія Віталіївна в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Бевз Вікторії Віталіївни, підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що, відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 1991 року, ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 41-42).

Згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 (до заміжжя - ОСОБА_2 ) 25 липня 1981 року уклала шлюб з ОСОБА_1 (том 1, а. с. 119).

Тобто на час придбання спірної квартири ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .

З жовтня 2022 року в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа № 760/14197/22 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1, а. с. 120).

З листопада 2022 в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа № 760/16358/22 про поділ майна подружжя, в тому числі й квартири АДРЕСА_8 (т. 2І, а.с. 118-121).

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих станом на 29.09.2022 та 04.10.2022 осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_9 , з 19 жовтня 2021 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1, а. с. 72, 78).

Згідно з рішенням Київської міської ради від 10.11.2016 № 315/1319 бульвар Лепсе Івана перейменовано на бульвар Вацлава Гавела.

В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява ОСОБА_1 від 11 січня 2023 (том 2, а. с. 3), в якій викладено наступне:

«Я - ОСОБА_1 , даною заявою підтверджую, що з 25.07.1981 р. знаходжусь у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , податковий номер: НОМЕР_2 . Під час шлюбу 26.11.1991 року нами була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_9 (далі - квартира) на підставі договору купівлі-продажу. Дана квартира за договором була придбана та зареєстрована тільки на ім`я моєї дружини - ОСОБА_2 , однак є спільною сумісною власністю подружжя.

Даною заявою я підтверджую, що в зазначеній квартирі фактично багато років з нашого спільного дозволу проживає наша донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , податковий номер: НОМЕР_3 , разом зі своєю сім`єю: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , податковий номер: НОМЕР_4 , та неповнолітніми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Цією заявою я, як співвласник квартири, надаю згоду і на подальше фактичне проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_9 , моїй донці ( ОСОБА_6 ) разом із її сім`єю, а також не погоджуюсь із будь-якою вимогою ОСОБА_2 про виселення доньки з її чоловіком та їх дітьми.»

Відповідно до інформаційної довідки від 19 лютого 2023 (том 1, а. с. 215-216) ОСОБА_2 належить на праві власності:

-квартира АДРЕСА_1 (на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.1991);

-1/9 квартири АДРЕСА_10 (на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10.04.2012);

- садовий будинок АДРЕСА_11 .

За змістом акту від 24.12.2022, складеного головою ради масиву, головним бухгалтером, електриком та членом кооперативу об`єднання громадян садівників масиву садівницьких товариств «Вишеньки» (т. 1, а.с. 218): «Провели обстеження побутових умов в дачному будинку за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_2 .

При обстеженні дачного будинку зафіксовано:

температура в приміщенні +5 градусів за Цельсієм при температурі на вулиці +2 градуси.

З побутових умов є тільки газове підключення тільки до газплити для приготування їжі.

Відсутнє опалення (котел вийшов з ладу), водопостачання електричне зі скважини, тому водопостачання вкрай не стабільне через обмежене електропостачання ДЕТЕКом, електропостачання інколи відбувається через 36 годин. Генератора та інших джерел електропостачання не має.»

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, останні 15 років відповідачі разом зі своїми дітьми проживають у спірній квартирі ( АДРЕСА_9 ), будучі весь цей час зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, згідно усних пояснень відповідачів, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, реєстрація місця проживання за адресою АДРЕСА_3 була вчинена виключно з метою стати в чергу на поліпшення житлових умов, наміру фактичного проживання за такою адресою подружжя не мало.

Так, як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 02.10.2004 донька позивача - ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та після одруження взяла прізвище чоловіка - « ОСОБА_6 » (том 1, а. с. 123).

За змістом довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільського РДА від 29.09.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 14.08.1984 по теперішній час (том 1, а. с. 73).

Згідно з відомостями, зазначеними у довідці Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільського РДА від 29.09.2022 (т. І, а.с. 74) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 01.03.2005 по теперішній час (том 1, а. с. 74).

Разом з тим, як вбачається з відміток у паспорті ОСОБА_6 остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 з 21 вересня 2004 року, а з 01 березня 2005 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 139, зворотній бік),

За змістом повідомлення комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 28.12.2022, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_3 1/2 частини, ОСОБА_17 - 1/2 частини на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. 25.12.1997 № 7782, та зареєстрованого в Бюро 22.03.2001 реєстрова книга 20 за реєстровим №187/30868 (том 1, а. с. 235).

Згідно з довідкою голови правління ЖБК «Київ-8» квартира АДРЕСА_4 , складається із трьох кімнат, загальна площа квартири становить 41,9 кв. м, а житлова- 68,0 кв. м, у квартирі є всі зручності та має задовільний стан (том 1, а. с. 236).

Як убачається з довідок голови правління ЖБК «Київ-8» від 12.10.2022 року та від 28.01.2023 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані 6 осіб:

- ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (син),

- ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (донька),

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (невістка),

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (онук),

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (онука) (том 1, а. с. 187, 237).

За змістом витягів з реєстру територіальної громади від 13 лютого 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 також зареєстровані:

- ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - з 13.02.2023,

- ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 - з 13.02.2023 (том 1, а. с. 188-189).

Відповідно до акту обстеження житлових умов від 13.01.2023 трикімнатна квартира АДРЕСА_13 утримується в належному санітарно-технічному стані; в двох кімнатах на шпалерах стін спостерігаються сліди залиття, які потребують ремонту; житловий будинок має всі зручності: обладнаний централізованим опаленням, електропостачанням, гарячим та холодним водопостачанням, водовідведенням, газопостачанням; сантехнічне обладнання знаходиться в справному стані; квартира обладнана меблями необхідними для проживання (том 1, а. с. 243).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі вселилися та набули тимчасового права користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 категорично заперечує щодо проживання відповідачів у спірній квартирі, пояснюючи це конфліктом між сторонами, що підтверджено матеріалами справи та поведінкою сторін у судовому засіданні). Наявність відповідної згоди лише одного з співвласників спірної квартири, в цьому випадку ОСОБА_1 , при спільній сумісній власності, за умови відсутності поділу майна в натурі, не надає відповідачам права на проживання в квартирі.

Жоден закон не зобов`язує власника квартири надати її для проживання дорослим дітям. Батьки не зобов`язані утримувати дорослих дітей та онуків, в т.ч. за рахунок надання належного їм житла для їх проживання, це є їх правом.

Крім того, судом встановлено наявність у відповідачів іншого житла, де вони зареєстровані, земельних ділянок, транспортних засобів. Жодних доказів щодо тяжкого фінансового стану відповідачами не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Відповідно до положень ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила суд виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що діють в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що він, як співвласник має право розпоряджатись спірною квартирою. Вважає, що суд першої інстанції протиправно не залучив його до участі у розгляді даної справи, оскільки рішення впливає на його права та обов`язки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулась до суду про виселення саме ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що діють в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності.

З викладеного вбачається, що спірні правовідносини виникла саме між позивачкою та відповідача, а тому рішення в даній справі не порушує право ОСОБА_1 , як співвласника квартири.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Бевз Вікторії Віталіївни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Зуєвич Л.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , які діють в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 390 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Бевз Вікторії Віталіївни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 червня 2024 року

Головуючий: Судді: