Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гончарука В.П., з секретарем Гриценко О.І., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернення трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд зобов`язати Комунальну організацію виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» повернути позивачу трудову книжку із внесеним записом про звільнення та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу який втрачено позивачем у зв`язку з затримкою у видачі трудової книжки з 13.10.2023 року по момент прийняття рішення по справі. А також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді охоронника 5 -го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної охорони Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» по 13.10.2023 року, та був звільнений з вищевказаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. При звільнені з роботи позивачу не відділи трудову книжку. При неодноразовому зверненні відповідач взагалі відмовлявся від розмов та відповідав, що не знає де знаходиться трудова книжка позивача. Таким сином, відсутність трудової книжки унеможливлює працевлаштування позивача, що порушує його конституційні права.

03 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 27 листопада 2021 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 12 грудня 2023 року.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було.

Стороною відповідача на адресу суду було направлено відзив на позовну заяву. в якому просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 7 Закону України «Про плату праці», законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді охоронника 5 -го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної охорони Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» по 13.10.2023 року, що підтверджується наказом № 1234-К від 01.11.2022 року «Про прийняття на роботу» позивача.

Відповідно до наказу № 12702-К від 10.10.2023 року позивача звільнено з посади охоронника 5 -го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної охорони Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» 13.10.2023 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП.

Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач посилається на те, що станом на день звернення до суду з позовом відповідач у порушення вимог ст. 47 КЗпП України не повернув йому трудову книжку. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки.

Сторона відповідача у відзиві на позов заперечує проти доводів позивача та зазначає про те, що 23 жовтня 2023 року позивачу було видано його трудову книжку, про що останній поставив особистий підпис про отримання трудової книжки у книзі руху трудових книжок у рядку від № 1469.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 600/121/19.

Стороною відповідача зазначено про те, що 13 жовтня 2023 року позивач перебував на робочому місці, та ознайомився з наказом про його звільнення.

При звільненні ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки.

Вбачається, що позивач був обізнаний про дату та підставу свого звільнення та отримав свою трудову книжку 23.10.2023 року, про що останній поставив особистий підпис про отримання трудової книжки у книзі руху трудових книжок у рядку від № 1469.

Трудова книжка позивачу була видана 23.10.2023 року, у зв`язку з ремонтом у приміщеннях відповідача.

В свою чергу, відповідно до наказу № 1990-К від 21.12.2023 року «про внесення змін до наказу від 10.10.2023 року № 1702-К Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона»», у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки ОСОБА_1 , внесено зміни до наказу від 10.10.2023 року № 1702-К «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме в п. 1 цифри «13.10.2023 року» змінено на цифри «23.10.2023 року».

А також відповідачем проведено нарахування та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивачу, що підтверджується відомістю розподілу витрат Комунальної організації «Муніципальна охорона» від 26.12.2023 року, долученої до матеріалів справи.

Таким чином, встановлено, що відповідач вживав необхідні заходи та створив належні умови для отримання документів працівником, а саме трудової книжки.

За таких обставин, відсутня вина власника в затримці видачі позивачу трудової книжки.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернення трудової книжки.

Враховуючи наведене та керуючись Керуючись ст. 43, 46 Конституції України, ст.ст. 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 141, 177, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повернення трудової книжки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 червня 2024 року.

Суддя: