Справа № 307/5372/23
Провадження № 2/307/954/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря с/з Ваш Е.О., позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Лозана Б. В., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гаврильця М. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів Закарпатської області Україна в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання договору дарування недійсним,

В С ТА Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області Гримута В.І. від 22 листопада 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2023 року накладено арешт шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 .

19 лютого 2024 року у зв`язку із звільненням з посади головуючого судді Гримута В.І. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Сойму М.М..

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона проживала у будинку своїх батьків по АДРЕСА_1 , Україна, про що свідчать виписка з погосподарської книги, та витяг з реєстру Бедевлянської територіальної громади, де значиться адреса її місця проживання та місця прописки: АДРЕСА_1 . Її батьки постійно проживали в цьому будинку разом з їхніми дітьми, тобто, з нею та її сестрами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є відповідачкою по справі. Батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у віці 84 роки ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла у віці 75 років ІНФОРМАЦІЯ_6 . Позивач донедавна вважала, що в батьків існував заповіт, де будинок повинен бути поділеним між ними порівну, або за законом. Але відповідач, яка є молодшою сестрою, обманним шляхом 05 вересня 2006 року уклала з батьками фіктивний договір дарування спірного будинку, який зареєстрований в державній нотаріальній конторі за № НОМЕР_1 . 14 червня 2023 року вона отримала спірний договір у секретаря Бедевлянської сільської ради і зрозуміла, що на його звороті підписи не її батьків. Крім того, її батькові на час укладення договору дарування в 2006 році виповнилося 82 роки, тобто, він був похилого віку і не усвідомлював значення свої дій. Крім того, на час укладення спірного договору дарування відповідачка була у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і до 25 березня 2014 року мала прізвище ОСОБА_7 , але в договорі дарування її прізвище значиться ОСОБА_8 . В договорі дарування не містяться паспортні дані сторін. У 2006 році у покійних батьків були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, будинок був лише зареєстрований у по господарській книзі. А потім на протязі чотирьох місяців, починаючи з 06 червня 2006 року, було прийнято рішення виконкому Бедевлянської сільської ради щодо оформлення права власності на спірне нерухоме майно, а 28 липня 2006 року було видано свідоцтво про право приватної власності на це нерухоме майно та 05 вересня 2006 року укладено фіктивний договір дарування. У зв`язку з такими діями відповідачів вона позбавлена можливості успадкувати частку батьківського будинку за законом. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. ст. 321, 391, 203, 717 ЦПК України та просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 05 вересня 2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, який посвідчений державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Тарасом Андрійовичем та зареєстрований у реєстрі за № 3-2165.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гаврилець М.Б. подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позову не визнає та просить в позові відмовити з тих підстав, що відповідно до договору дарування від 05 вересня 2006 року відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок з надвірними прибудовами в АДРЕСА_1 , який за нею зареєстровано в Тячівському РПТІ 30 жовтня 2007 року за реєстром № 461, номер запису в книзі 3. Позивач у позовній заяві посилається на ті обставини, що батьки являлися людьми похилого віку і не усвідомлювали значення своїх дій, а тому не розуміли, що підписували договір дарування, однак, доказів на підтвердження таких доводів не надала. Також позивач не надала доказів того, що підписи у договорі дарування від імені батьків виконані не батьками, а іншими особами. Твердження позивача, що вона постійно проживала та була зареєстрована у спірному будинку не відповідає дійсності, позаяк рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2012 року у справі № 2-2145/11 позивача знято з реєстраційного обліку та визнано такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , та в рішенні суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 не проживала у вказаному будинку більше 10 років. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримала та на роз`яснення суду щодо права заявлення клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи для встановлення достовірності підписів батьків у договорі дарування та судово-психіатричної експертизи щодо визначення психічного стану батька на момент укладення спірного договору пояснила, що такі не заявляє. При цьому, пояснила, що вона не була присутня ані на похованні батька, ані на похованні матері, позаяк вона тривалий час проживала в іншій області і з батьками зв`язок весь цей час не підтримувала.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лозан Б.В. в судовому засіданні вимоги позову підтримав та пояснив, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для встановлення достовірності підпису дарувальників та судово-психіатричної експертизи щодо встановлення психічного стану ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору не заявляє та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гаврилець М.Б. в судовому засіданні вимоги позову не визнав та просить в позові відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Представник відповідача Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області в судове засідання не з«явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд розглянув справу у його відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 05 вересня 2006 року, з однієї сторони ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ), мешканці АДРЕСА_1 , іменовані як дарувальники, з другої сторони ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ), мешканка АДРЕСА_1 , іменована як обдарована, уклали цей договір, за яким дарувальники ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) зобов`язалися передати безкоштовно (подарувати), а обдарована ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) зобов`язується прийняти у дар житловий будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний будинок з надвірними спорудами належить дарувальникам на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за № 423 від 28 липня 2006 року, зареєстрованого в райдержтехінвентарбюро за реєстром № 461 в реєстраційній книзі № 3. Цей договір дарування посвідчено ОСОБА_9 , державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори, та зареєстровано у реєстрі за № 3-2165.

Як стверджено свідоцтвами про смерть, дарувальники ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, третьою, четвертою та п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За правилом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

Тобто за цією нормою саме сторона правочину, яка діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу в діях іншої сторони оспорюваної угоди.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними міститься роз`яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У поданій до суду позовній заяві позивачка просила договір дарування визнати недійсним з підстав, визначених статтями 203, 215 та 216 ЦК України.

У пункті 8 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз`яснення про те, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України належить до загальних положень про правочини, а стаття 215 до загальних положень про правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

У позовній заяві не зазначено, яким саме вимогам, які встановлені статтею 203 ЦК України, договір дарування, який оспорюється позивачкою, не відповідає.

В той же час, загальні положення статей 203 та 215 ЦК конкретизується в інших статтях ЦК України, зокрема, у ст. 226 «Правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою».

Таким чином, саме на позивачку покладається обов`язок довести суду належними та допустимими доказами ті обставини (зокрема), що померлий батько позивача ОСОБА_4 на момент укладення ним договору дарування 05 вересня 2006 року був недієздатною особою та не усвідомлював значення свої дій.

За змістом статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнаною недієздатною рішенням суду в порядку, що встановлений главою 2 розділу ІУ ЦПК України.

В той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що батько позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавався в судовому порядку недієздатним, а також того, що над ним у встановленому чинним законодавством порядку встановлювалася опіка.

Також позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір дарування батьками позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не укладався та ними не підписувався.

Судом роз`яснено позивачу ОСОБА_1 та її представнику - адвокату Лозану Б.В. право заявити клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної та почеркознавчої експертиз на підтвердження доводів, зазначених у позовній заяві.

Клопотань про призначення у даній справі почеркознавчої експертизи на предмет встановлення того, чи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виконували підписи на договорі дарування чи інші особи, а також про визначення дієздатності батька позивача ОСОБА_4 на момент укладення договору, позивач та її представник до суду не подавали, а відтак доводи позивача про те, що на спірному договорі дарування підписи не її батьків, та про те, що батько на час укладення договору дарування в 2006 році не усвідомлював значення свої дій, до уваги прийматися не можуть.

Будь-які інші докази, які могли б бути правовою підставою для визнання договору дарування, що оспорюється позивачкою, недійсним у матеріалах справи відсутні.

Крім цього, вищенаведені доводи позовної заяви про те, що батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не підписували договору дарування, і доводи про те, що батько позивача ОСОБА_4 на час підписання ним договору дарування не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, є взаємовиключними.

Щодо доводів позивача про те, що спірний договір дарування є фіктивний, укладений обманним шляхом відповідачем ОСОБА_2 , то суд зазначає, що сторонами спірного договору дарування є відповідач ОСОБА_2 , сестра позивача, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , батьки сторін, які на час розгляду справи померли, а позивач не є стороною вказаного правочину, то відсутні підстави для визнання договору дарування житлового будинку від 05 вересня 2006 року недійсним також у контексті положень статті 230 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 як сторона спірних правочинів, про це не заявляла.

Відтак, суд дійшов висновку, що підстави для визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 05 вересня 2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, який посвідчений державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Тарасом Андрійовичем та зареєстрований у реєстрі за № 3-2165, відсутні, а тому в позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання даним судовим рішенням законної сили та після вказаного строку вищевказані заходи забезпечення позову скасовуються.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 05 вересня 2006 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, посвідчений державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Дуйчаком Тарасом Андрійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 3-2165, відмовити.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , Україна, застосованого ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання даним судовим рішенням законної сили та після вказаного строку вищевказані заходи забезпечення позову скасовуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: Тячівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, місце знаходження: м. Тячів, вул. Незалежності, 30, Закарпатської області, Україна, .

Повний текст рішення складено 13 червня 2024 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.