Справа № 350/1110/24
Номер провадження 2-о/350/122/2024
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

28 червня 2024 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калуський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області поступила заява ОСОБА_2 , у якій він просить суд встановити факти неправильності запису в актовому записі про народження, в актовому записі про смерть та актовому записі про одруження, а також зобов?язати Калуський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до зазначених актових записів.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у цій справі, з таких підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Положеннями ч.3 ст. 315 ЦПК України чітко встановлено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднані громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 вищезазначеної постанови від 31 березня 1995 року, відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись з даною заявою до суду заявник просить в порядку окремого провадження встановити факти неправильності записів в актових записах про народження, про смерть та про одруження. Вказані актові записи видаються органом державної реєстрації актів цивільного стану, та процесуальний закон не передбачає судовий розгляд в окремому провадженні щодо встановлення факту належності такого документу особі.

За своїм юридично-правовим змістом, вимоги заявника є нічим іншим як вимогами про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану.

Суд звертає увагу, що порядок внесення змін в записи актів цивільного стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793.

Положеннями ч. 1 ст.22 вищезазначеного Закону України передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Тобто відмова цих органів виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Слід зазначити, що встановлення фактів правовстановлюючих документів, за виключенням фактів, передбачених ч.3 ст.315 ЦПК України, можливо в порядку окремого провадження лише у випадку неможливості органом державної реєстрації проведення внесення змін до відповідних актових записів.

Тобто, якщо заявник вважає, що при реєстрації її народження були допущені помилки, то вони усуваються в інший спосіб, зокрема шляхом звернення з заявою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до відповідного актового запису.

Тобто в порядку окремого провадження суд може підтвердити наявність або відсутність юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, однак заявник просить суд встановити факти неправильності внесення записів у відповідні актові записи, вчинені органами державної реєстрації актів цивільного стану, шляхом, внесення змін до відповідних актових записів, а не встановити наявність чи відсутність певного юридичного факту.

Таким чином, вимоги заявника не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

При цьому, у разі незгоди з висновком про відмову у внесенні змін до актового запису про народження заявник має право на оскарження, та з огляду на те, що оскарження висновку відповідного державного органу за своїм змістом не є встановленням юридичного факту, так як за результатами оскарження відповідний орган має бути зобов`язаний до вчинення дій, в яких особі було відмовлено, такі вимоги підлягають до розгляду в порядку позовного провадження.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду, справа № 425/2737/17, згідно якої суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису про дату народження особи і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірну дату.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вказані вище обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті окремого провадження у справі, оскільки така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Керуючись ст. ст. 186, 258 - 260, 293, 315 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калуський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Заяву з додатками повернути заявнику ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК Кодексу України.

Суддя А.М. Бейко