КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 753/8257/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9862/2024Головуючий у суді першої інстанції - Кулик С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача

кооперативу "Славутич" Безруких В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Войцун Іваном Григоровичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооператив) "Славутич" про визнання протиправним та нечинним рішення правління щодо переоформлення гаражного боксу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просив:

- визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4 гаражний бокс № НОМЕР_1 (НОМЕР_4), який знаходиться в добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооператив) « Славутич »;

- скасувати протокол рішення правління, вказаного кооперативу, щодо переоформлення членства в кооперативі із ОСОБА_4 на ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений гаражний бокс.

В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ОСОБА_4 , чоловік позивача. Після його смерті стало відомо, що він за життя самовільно, без згоди позивача, згідно рішення правління автогаражного кооперативу «Славутич», переоформив членство у кооперативі «Славутич» на ОСОБА_3 , внаслідок чого, остання заволоділа гаражним боксом № НОМЕР_1 (НОМЕР_4), який належав позивачу та її чоловіку на праві спільної власності.

На неодноразові звернення до кооперативу щодо надання копій правовстановлюючих документів щодо переоформлення вказаного гаражного боксу, відповіді не надійшло.

Позивач проживала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 1980 року. За спільні кошти вони придбали вказаний гаражний бокс, розташований у кооперативі «Славутич». Родина позивача постійно користувались вказаним гаражним боксом та сплачували членські внески. Однак всі документи на зазначений гаражний бокс знаходяться у відповідача, яка незаконно їх захопила.

Зазначила, що покійний чоловік позивача був членом кооперативу з моменту купівлі гаражного боксу у 1997 році. В зазначеному гаражному боксі знаходилось майно родини позивача. Після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 самовільно заволоділа правовстановлюючими документами на зазначений гаражний бокс шляхом обману та фальсифікації документів без письмової згоди позивача переоформила його на себе.

Відповідач автогаражний кооператив « Славутич » 03.03.2021 року, порушуючи конституційне право спільної власності на майно шляхом фальсифікації документів, в односторонньому порядку переоформив гаражний бокс на відповідача ОСОБА_3

31.07.2007 року позивач та ОСОБА_4 розірвали шлюб. Однак спільне нажите майно не ділили, а згодом помирились та продовжили жити разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, в період спалаху гострої респіраторної хвороби спричиненою коронавірусною інфекцією.

Вважає, що оскільки вказаний гаражний бокс було придбано за час шлюбу на сумісно нажиті кошти, він є сумісною власністю подружжя та не може бути відчужений без згоди іншого з подружжя. Позивач намагалась отримати документи на підставі яких було переоформлено зазначений гаражний бокс на ОСОБА_3 , однак відповідач автогаражний кооператив «Славутич» не надав цих документів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2024 року у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 92-94).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на те, що при розгляді даної справи судом першої інстанції було проігноровано проведення підготовчого судового засідання у відповідності з вимогами ст.ст. 196, 197 ЦПК України з викликом сторін, на якому суд був зобов`язаний вирішити питання щодо витребування доказів у відповідачів та розглянути клопотання про виклик свідків.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що первоначальником замовником будівництва на вказаний гаражний бокс саме ОСОБА_4 , а після його смерті ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволоділа всіма правовстановлюючими документами на гараж (т. 2, а.с. 99-112).

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача кооперативу "Славутич" у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, який не з`явився у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно зі свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_2 від 09.02.1980, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини - ОСОБА_7 .

Зі змісту свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 31.07.2007 вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до відповіді на запит ОСОБА_8 з ДТ Володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич» від 30.04.2021 року, вбачається, що ОСОБА_4 був членом кооперативу з 1997 року по 25.10.2000.

Згідно п. 2.4 статуту кооперативу, він переоформив членство в кооперативі на ОСОБА_3 , що зафіксоване рішенням правління №161. Гаражний бокс НОМЕР_1 (НОМЕР_4), був зданий в експлуатацію 19.06.2001. Право власності на даний гаражний бокс було зареєстровано 03.03.2021. Заяви про переоформлення членства в кооперативі до 2002 року не зберіглися.

Зі змісту звіту про незалежну оцінку вартості від 19.07.2022, вбачається що ринкова вартість гаражного боксу, розташованого за адресою: м. Київ, ДТВГБ кооператив «Славутич», гараж НОМЕР_1 ряд 1Є, по АДРЕСА_2 , без врахування ПДВ складає 184284 грн.

Відповідно до довідки НОМЕР_1 від 24.02.2021, виданої Добровільним товариством володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич», ОСОБА_3 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 поверх 1 ряд 1Є, який складається з наземного та підвального приміщень, загальною площею 39 квадратних метри по АДРЕСА_2 . Гаражний бокс № НОМЕР_1 в кооперативі «Славутич» побудований та введений в експлуатацію як окреме індивідуально визначене нерухоме майно 19.06.2001 року. Пайовий внесок сплачено повністю.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру серія 02 АФ №699545 кооперативом «Славутич» від ОСОБА_3 11.08.2000 було прийнято вступний внесок 1632 грн.

Зі змісту довідки ДТВГБ кооперативу «Славутич» від 11.08.2000, вбачається, що вона видана ОСОБА_3 , в тому що вона є членом кооперативу «Славутич» замість ОСОБА_4 .

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера №43 від 13.01.2000 року; №440 від 10.02.2009 року; № 909 від 31.03.2009 року; № 913 від 31.03.2009 року №1423 від 23.06.2009 року; №1424 від 23.06.2009 року; №46 від 13.01.2010 року; №738 від 20.03.2011 року;№ 2126 від 02.10.2012 року; №589 від 22.02.2013 року; №888 від 01.04.2014 року; №878 від 20.03.2015 року; №1525 від 10.06.2016 року; № 2121 від 25.07.2017 року; № 2019 від 17.07.2018 року; №3367 від 27.12.2018 року; №2882 від 20.11.2019 року (за 2019 рік); № 1809 від 12.08.2020 року; № 423 від 16.02.2021 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 сплачувала членські внески до ДТВГБ кооперативу «Славутич» за період з 2000 року по 2021 рік.

Згідно технічного паспорту на гаражний бокс № НОМЕР_1 ряд 1 Є ДТВГБ кооперативу «Славутич» від 25.02.2021 мається план та технічний опис вказаного гаражного боксу, складений на замовлення ОСОБА_3 .

Зі змісту витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2021 вбачається, що власником гаражу № НОМЕР_1 ДТВГБ кооперативу «Славутич», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,9 квадратних метри є ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.08.2022, власником гаражу № НОМЕР_1 ДТВГБ кооперативу «Славутич», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,9 кв.м., є ОСОБА_9 .

Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2023, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Батріна С.В. залишено без задоволення а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2023 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування та визнання права власності на частку у спільному майні - залишено без змін.

Зі змісту статуту Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич», затвердженого рішенням загальних зборів членів кооперативу «Славутич» протокол №1515 від 06.12.1997, вбачається, що вказане товариство здійснює свою діяльність на підставі вказаного статуту, Закону України «Про кооперацію» та інших законодавчих актів. Кооператив розташовано за адресою : АДРЕСА_2 . Вказаний кооператив є гаражним кооперативом. Основними напрямками його діяльності є будівництво та експлуатація гаражів, створення умов для збереження, обслуговування та ремонту транспортних засобів., навчання правилам дорожнього руху та володіння транспортних засобів. Зазначено порядок набуття членства у кооперативі, та хто може стати його членом; регламентовано органи управління та контролю за діяльністю кооперативу.

Згідно з протоколом №161 від 25.10.2000 на засіданні правління кооперативу «Славутич» було розглянуто заяви членів кооперативу, зокрема переоформлено членство у кооперативі «Славутич» зі сплатою вступного внеску 1632 грн з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 ( НОМЕР_4).

Зі змісту ст. 2 Закону України «Про кооперацію», вбачається членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.

Так, згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу с правовим документом, що регулює його діяльність.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу: виконання своїх зобов`язань перед кооперативом: сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів. виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, вбачається, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту ст. 60 Сімейного кодексу України вбачається, що кожна річ набута за час шлюбу , крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя.

Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.4 ст. 369 ЦК України правочин, щодо розпорядження спільним майном вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень.

Разом з тим, як встановлено положеннями ст. 77 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

При цьому, в відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався, серед іншого, на те, що оскільки спірний гаражний бокс було придбано за час шлюбу на сумісно нажиті кошти, він є сумісною власністю подружжя та не міг бути відчужений без згоди іншого з подружжя.

У свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, що на час прийняття оскаржуваного рішення правлінням кооперативу діяв Кодекс законів про шлюб та сім`ю в редакції від 01.04.1996.

Відповідно до ст. 22 КЗпШС, об?єктом спільної сумісної власності подружжя є майно, набуте ними за час шлюбу.??

Як передбачено ст. 23 КЗпШС, при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Тобто, діюче на той час законодавство не передбачало ні письмової, ні нотаріальної згоди другого з подружжя у разі укладення правочинів, які не вимагають нотаріального засвідчення. ?

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2000 року, було переоформлено членство в кооперативі «Славутич» з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 .

При цьому, оскільки переоформлення членства у кооперативі на той час не потребувало нотаріального оформлення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що на проведення вказаних дій не потрібна була згода позивача як дружини ОСОБА_4 .

Крім того, належних та допустимих доказів того, що прийняте правлінням автогаражного кооперативу «Славутич» рішення про переоформлення членства у кооперативі з ОСОБА_12 на ОСОБА_3 від 25.10.2000 року, було прийнято з порушенням законодавства, позивачем до суду не надано.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що оскаржуване рішення правління ДТВГБ кооперативу «Славутич» від 25.10.2000 винесено правлінням кооперативу в межах своєї компетенції та не протирічить діючому на той час законодавству, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та нечинним рішення правління №161 від 25.10.2000 щодо переоформлення гаражного боксу № НОМЕР_1 (НОМЕР_4).

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання спірного гаражного боксу № НОМЕР_1 (НОМЕР_4) сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на цей гараж, оскільки, як вбачається, до дати вводу в експлуатацію 19.06.2001 року, відповідний гаражний бокс № НОМЕР_1 взагалі не існував, та після його вводу в експлуатацію ніколи не перебував у власності ОСОБА_4 та позивача.

До того ж, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.08.2022 відповідач ОСОБА_3 відчужила спірний гаражний бокс за договором дарування серія та номер: 4-257, посвідчений Шостою державною нотаріальною конторою, на користь ОСОБА_9 .

Тобто, ОСОБА_3 на час ухвалення рішення по цивільній справі не була належним відповідачем.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем не заявлялося клопотань ані про залучення співвідповідача, ані про заміну неналежного відповідача на належного, зокрема ОСОБА_9 .

У свою чергу, ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні пред'явлених до неї вимог.

Посилання апелянта на те, що при розгляді даної справи судом першої інстанції було проігноровано проведення підготовчого судового засідання у відповідності з вимогами ст.ст. 196, 197 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та некоректного власного тлумачення норм процесуального закону.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 05.10.2023, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 196, 197 ЦПК України було розглянуто заяви та клопотання учасників судового розгляду та за наслідками їх розгляду було постановлено відповідні процесуальні рішення.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Войцун Іваном Григоровичем,, - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооператив) "Славутич" про визнання протиправним та нечинним рішення правління щодо переоформлення гаражного боксу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 червня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова