Справа № 133/2311/23
Провадження № 22-ц/801/181/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 рокуСправа № 133/2311/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю. Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Луцишин О. П.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Пєтухової Н. О. в м. Козятин, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-

в с т а н о в и в :

В липні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу від 26.06.2023 № 2295/ос «Про припинення трудового договору» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору, поновлення на посаді начальника пасажирського поїзда АТ «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення 28.03.2023 по день винесення рішення у справі, виходячи з розміру середньоденного заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з 12.07.1991 року він працював у відповідача та наказом №1710/ос від 02.07.2013 був переведений на посаду начальника пасажирського поїзда на умовах трудового договору (контракту) до 02.07.2014. Цей трудовий договір неодноразово був продовжений, а черговим наказом № 457/ос від 05.05.2022 термін дії договору було продовжено на невизначений термін, проте 26.06.2023 наказом начальника вагонної дільниці за № 2295/ос позивача з 28.06.2023 звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Відтак вказував на незаконність звільнення, окрім того зазначив, що наказ винесений начальником вагонної дільниці А. Бондарчук, яка не мала повноважень видавати такий наказ та ознайомила позивача з ним лише 14.07.2023, також вказав на те, що він є членом виборного профспілкового органу, однак його звільнення відбулося без попередньої згоди профспілки.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що трудовий договір дійсно неодноразово переукладався та востаннє був укладений на строк до 28.06.2023 року, відтак звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд встановив, що начальник виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Бондарчук А. Б. згідно Положення про цю філію та Довіреності від 20.02.2023 є уповноважено особою, яка мала право винести наказ про звільнення позивача. Стосовно звільнення ОСОБА_1 без згоди виборного профспілкового органу, членом якого він є, суд вказав, що з огляду на підставу звільнення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), така згода не потрібна, так як трудові відносини були припинені за умовами укладеного трудового договору.

Не погоджуючись із таким рішенням, 05 грудня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Придачого Ю. М., подав в електронній формі апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд невірно встановив фактичні обставини справи: він працював не на підставі контракту, а на підставі строкового трудового договору, який був визначений до 02.07.2014 року, а після цієї дати трудові відносини продовжували тривати і жодна з сторін не вимагала їх припинення, а тому він працював за безстроковим трудовим договором.

13 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Дригіна І. М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Наголошує, що відповідачем особисто було підписано строковий трудовий договір, в якому визначено термін трудових відносин до 28.06.2023 року, жодних заперечень при його підписанні ОСОБА_1 не висловив, у зв`язку з чим звільнення позивача відбулося у зв`язку із закінченням строку трудового договору у відповідності до вимог чинного законодавства. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Придачий Ю. М. підтримав викладене в апеляційній скарзі, представник відповідача АТ «Українська залізниця» адвокат Дригіна І. М. в судове засідання не з`явилася, просила відкласти розгляд справи через хворобу, в задоволенні чого їй судом було відмовлено з урахуванням того, що вона представляє юридичну особу, яка могла спрямувати до суду іншого представника, та того, що неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції (частинна 2 статті 372 ЦПК України).

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що в оскаржуваній частині рішення відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- з трудової книжці серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що він 12.07.1991 був прийнятий учнем провідника пасажирських вагонів, в подальшому відбувалися переведення, укладенні контрактів, тощо (а. с. 18-20);

- відповідно до наказу державної адміністрації залізничного транспорту державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна Залізниця» вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський №1874/ос від 17.07.2008 та контракту № 911 від 17.07.2008, ОСОБА_1 переведений на роботу на умовах контракту з 17.07.2008 до 17.07.2013 року (а. с. 55, 56-59),

- 27.06.2013 ОСОБА_1 подав заяву про переведення його начальником поїзда (пасажирського) на умовах контракту. (а.с 60);

- відповідно до наказу державної адміністрації залізничного транспорту державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна Залізниця» відокремлений підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський №1710/ос від 02.07.2013 та контракту № 767 від 02.07.2013, ОСОБА_1 переведений на умовах контракту на роботу начальником поїзда (пасажирського) з 02.07.2013 до 02.07.2014 (а. с. 61, 62-64);

- в зв`язку зі змінами до штатного розпису наказом державної адміністрації залізничного транспорту державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна Залізниця» відокремлений підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський №215/ос від 13.02.2014, ОСОБА_1 переведений на умовах контракту на роботу з 13.02.2014 до 02.07.2014 начальником пасажирського поїзда (а. с. 65);

- згідно наказу державної адміністрації залізничного транспорту державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна Залізниця» відокремлений підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський №1164/ос від 02.07.2014 та контракту № 628 від 02.07.2014, з ОСОБА_1 укладено контракт на новий термін з 02.07.2014 до 02.07.2017, (а. с. 66, 67-69);

- згідно наказу ПАТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський №464/ос від 27.06.2017 та контракту від 27.06.2017, з ОСОБА_1 укладено контракт на новий термін з 27.06.2017 до 27.06.2022 (а. с. 70, 71-73)

- згідно наказу ПАТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський №457/ос від 05.05.2022 та контракту № 150 від 05.05.2022, з ОСОБА_1 укладено контракт на новий термін з 28.06.2022 до 28.06.2023, (а. с. 74, 75-77);

- Відповідно до наказу (розпорядження) № 2295/ос від 26.06.2023 АТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський про припинення трудового договору (контракту), начальника пасажирського поїзда ОСОБА_1 звільнено з 28.06.2023 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України: по закінченню строку трудового договору. Дата ознайомлення ОСОБА_1 з наказом 14.07.2023 (а. с. 21);

- відповідно довідки № 50 від 14.07.2023 первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Укрзалізниця» вільна профспілка залізничників України, ОСОБА_1 , є членом первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Укрзалізниця» по теперішній час, та є членом виборного органу цехкому №8 (а. с. 17);

- Згідно наявної в матеріалах справи довіреності від 20.02.2023, уповноважено начальника виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ - Пасажирський філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Бондарчук Аллу Борисівну здійснювати наступні дії, пов`язані з діяльністю виробничого підрозділу Вагонна дільниця Київ - Пасажирський філії, зокрема: «Згідно із законодавством України про працю, Положення про Філію, виробничий підрозділ, локальними нормативними актами Довірителя, у встановленому Довірителем порядку, в межах посадових обов`язків здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників виробничого підрозділу, вживати заходів заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників виробничого підрозділу, та виконувати інші доручення (вказівки) Довірителя або уповноваженого ним органу що працівників виробничого підрозділу, передбачені законодавством України про працю» (пункт 13 Довіреності). Довіреність дійсна до 14.11.2023 включно (а. с.103-105).

Між сторонами виник спір щодо законності звільнення, поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

За змістом ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, тобто, коли сторони самі визначають строк дії трудового договору, який укладають або переукладають між собою. Строковий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін.

Відтак, КЗпП України не містить заборон щодо продовження строку трудового договору, і навіть у разі переукладання строкового трудового договору, якщо він переукладався на підставі ч. 2 ст. 23 КЗпП України, він не стає безстроковим.

Строковий договір може бути укладено між сторонами як при прийнятті на роботу працівника, так і в процесі виконання трудових обов`язків, якщо є підстави для його укладення (переукладення). Застережень або обмежень з цього питання КЗпП України або інші нормативні акти, які регулюють правовідносини у сфері праці, не мають.

Відповідно до Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. N 764 , посада начальника пасажирського поїзда відноситься до переліку посад, оформлення трудових відносин із яким відбувається шляхом укладення трудового договору, в тому числі контракту.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку жодної із сторін строкового трудового контракту вчиняти активні дії для його розірвання, для прикладу написання заяви працівником чи попередження працівника роботодавцем про закінчення дії строкового трудового контракту.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з позивачем укладалися саме строкові трудові контракти з визначеним терміном їх дії. Кожний контракт супроводжувався наказом, в якому зазначався строк на який укладався цей контракт. Відтак суд першої інстанції вірно виснував, що твердження позивача про ту обставину, що наказом №457/ос від 05.05.2022 трудовий договір між сторонами був продовжений на невизначений строк, спростовується тим, що в наказі 457/ос від 05.05.2022 встановлений строк дії трудового контракту, а саме до 28.06.2023. Даний контракт підписаний позивачем по справі та не містить будь-яких застережень щодо терміну трудових відносин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Питання строковості трудових відносин та порядку їх припинення на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом, позиція якого є незмінною та зводиться до того, що переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. (Див. Постанови Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 753/16193/16 ц, від 31.10.2018 у справі № 761/27037/17-ц, від 06.12.2018 у справі № 757/26016/17-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 297/1656/17, від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20 та ряд інших).

Отже доводи апеляційної скарги про те, що через неодноразове продовження строку контракту трудові відносини набули статусу безстрокових, згідно вимог частини другої статті 39-1 КЗпП України, є необґрунтованими, оскільки укладення контракту на строк з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України підпадає під частину другу статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовження строку його чинності декілька разів застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Виходячи з аналізу статей 36, 40 та 41 КЗпП України, з урахуванням викладеного у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 в справі № 591/5815/18 (провадження № 61-5154св20), вірним є висновок суду першої інстанції про те, що в справі, яка розглядається роботодавець не мав запитувати згоду профспілки на звільнення позивача у справі, так як звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП за закінченням строку дії трудового договору не вважається звільненням з ініціативи роботодавця, підстави якого передбачені статтями 40, 41 КЗпП України, а відтак не потребує погодження із профспілкою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк