УХВАЛА

24 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 757/49217/23

провадження № 61-16206ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої

діє адвокат Фещенко Ігор Станіславович, на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - ТОВ «ДІЄСА»), у якому,

з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просила стягнути ТОВ «ДІЄСА» на свою користь заборгованість, яка станом на 20 жовтня 2023 року становить 67 446, 23 грн та складається із: невиплаченої заробітної плати в сумі

38 370,83 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

в розмірі 29 075, 41 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 38 370,83 грн.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку

за весь період затримки розрахунку, до дня постановлення рішення, за період затримки з 01 вересня 2023 року до 25 квітня 2024 року в розмірі 125 993, 40 грн.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 20 % від стягнутої заборгованості з нарахованої,

але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32 872,85 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено

в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінено, зменшено їх розмір з 32 872,85 грн до 10 000,00 грн.

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фещенко І. С., через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року

в цій справі, в якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2024 рік» з 01 січня 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості із заробітної плати

та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 67 446, 23 грн, тобто ціна позову становить 67 446, 23 грн.

Отже, зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(3 028,00 грн х 250 =757 000,00 грн).

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа

не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Фещенко І. С. посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа

має виняткове значення для заявниці.

Однак представником заявника не наведено обґрунтованих мотивів

на підтвердження посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки представник заявниці оскаржив судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фещенко Ігор Станіславович,

на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості із заробітної плати

та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська