КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/1219/24

26 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Якимець О. І.у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення ,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2024року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києваз позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 17.02.2023 року розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 20-к/тр позивача було призначено на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м.Києва з 17.02.2023 року на умовах контракту.

14.12.2023 року згідно розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 265-к/тр йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме недотримання порядку преміювання та встановлення надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі, передбаченого підпунктами 3.1.2., 3.1.4. пункту 3.1. Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення директора» контракту № 58 від 17.02.2023 року.

Вважає, що розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства та винесене з порушенням вимог статей 147, 149, 150 К3пП України.

Вказує на те, що в основу свого розпорядження про винесення догани Святошинська РДА взяла до уваги лише пояснювальну записку ОСОБА_1 від 12.12.2013 року № 1170/20-01.

Зазначає, що укладений між позивачем та Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією контракт про здійснення поточного керівництва Територіальним центром соціального обслуговування Святошинського району м. Києва містить ряд обов?язків, що має виконуватись в тому числі Управлінням соціального захисту населення. Це передбачено пунктами 3.1. - 3.4. Контракту, згідно яких відпустки, матеріальна допомога, надбавки та премії надаються директору Територіального центру за окремим наказом Управління соціального захисту населення Святошинського району м. Києва, - шо є структурним підрозділом Святошинської РДА, однак при цьому є самостійною юридичною особою та не є стороною контракту.

Вказує на те, що при зверненні до керівника Управління соціального захисту населення Святошинського району м. Кисва, спершу по питанню щодо його відпустки у липні 2023 року Святошинська РДА направляла його до Управління соціального захисту, а Управління у зворотньому напрямку до Святошинської РДА, що у свою чергу є порушенням.

В подальшому з питань погодження нарахування йому премій та надбавок та прохання видати наказ, як того вимагають умови Контракту, начальником Управління у видачі таких наказів було відмовлено, обгрунтовуючи це тим, що немає жодних на те повноважень.

На думку позивача, в розпорядженні про оголошення догани не конкретизовано коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення трудових обов?язків, не зазначено та не додано належні докази (документи) на підтвердження порушення, дії чи бездіяльності, не зазначено наявності вини не містить інформацію, на підставі яких статей КпП України накладено дисциплінарне стягнення, відповідно, воно не відповідає вимогам трудового законодавства, а отже - розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню.

Також звертає увагу суду на те, що дисциплінарне стягнення накладено після спливу шести місяців з дня вчинення проступку.

З урахуванням вище викладеного просив суд визнати неправомірним та скасувати розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №265-к/тр про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року у позові ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 18 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при всіх його зверненнях безпосередньо до начальника управління спочатку з заявою про відпустку, а потім і з питань погодження нарахування йому премій та надбавок та прохання видати наказ, як того вимагають умови Контракту, начальником Управління у видачі таких наказів було відмовлено, обґрунтовуючи тим, що він не має жодних на те повноважень, та замість Наказу, як те передбачено п. 3.1.4. Контракту, в порушення умов контракту, з боку керівника Управління соціального захисту населення було надано лише погодження шляхом проставлення свого підпису на листі погодження про преміювання адресованому Директору Департаменту соціальної політики, але не шляхом видання окремого наказу, як того вимагає Контракт.

Звертаю увагу що згідно п. 24 Розпорядження Київського міського голови №118 від 15.07.2013 року Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, контроль за виконанням умов контракту, своєчасним внесенням до нього змін (у разі необхідності) покладається на керівника структурного підрозділу районної в м. Києві державної адміністрації якому підпорядкована установа - тобто на начальника Управління соціального захисту населення Святошинського району м. Києва.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дисциплінарне стягнення було накладено після спливу шести місяців з дня вчинення проступку.

24 травня 2024 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача надйшов відзиттв на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що позивач призначений на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва з 17.02.2023 року на умовах контракту на період дії воєнного стану до дня визначення переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до чинного законодавства, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану. Контракт підписаний позивачем особисто, що свідчить про його повну обізнаність з його умовами. Умови матеріального забезпечення директора врегульовані розділом 3 контракту який визначає розміо посадового окладу, надбавки та премії.

Звертає увагу суду на те, що наказ про встановлення надбавки за складність та напруження у роботі та премії за підсумками роботи за місяць не видавався, а тому позивач не мав права їх собі нараховувати та виплачувати.

Вважає, що позивач своїми діями порушив трудову дисципліни, а саме недотримався порядку преміювання та встановлення надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі, передбаченого підпунктами 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення директора» контракту № 58 від 17.02.2023, за що відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та йому було оголошено догану.

З урахуванням вище викладеного просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Ліснюк Наталія Домініївна в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.02.2023 № 20-к/тр «Про призначення ОСОБА_1 » позивач призначений на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва (далі - Територіальний центр) з 17.02.2023 на умовах контракту на період дії воєнного стану до дня визначення переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до чинного законодавства, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Призначення відбулось відповідно до абзацу 8 пункту 5 розпорядження Київського міського голови від 15.07.2013 № 118 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» (в редакції розпорядження від 13.06.2018 № 383 зі змінами, внесеними розпорядженням Київського міського голови від 09.04.2021 № 186), розпорядження Київського міського голови від 28.07.2022 №385 «Про затвердження Тимчасової типової форми контракту з керівником підприємства (установи або організації), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, на період дії воєнного стану в Україні», абзацу 1 частини 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами, внесеними Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану»), Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX та поданої позивачем заяви від 17.02.2023 року. (а.с. 7)

17 лютого 2023 року із позивачем укладено контракт № 58. Відповідно до пункту 3.1. зазначеного контракту за виконання обов`язків, визначених законодавством, Положенням про Територіальний центр та контрактом директорові нараховується заробітна плата в межах фонду оплати праці, виходячи з установлених директору: 3.1.1. посадового окладу у розмірі 9 287 грн. 00 коп. фактично відпрацьованого часу; 3.1.2. надбавки до посадового окладу за складність та напруженість у роботі у розмірі до 50 % посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (зі змінами), пункту 4.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за №1209/11489 за наказом Управління соціального захисту населення та за погодженням з заступником голови Органу управління майном згідно з розподілом обов`язків; 3.1.3. надбавки за вислугу років, відповідно до Порядку виплати надбавки за вислугу років працівникам державних та комунальних установ соціального захисту населення, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2011 № 239, за наказом Управління та за погодженням з заступником голови Органу управління майном згідно з розподілом обов`язків; 3.1.4. премії за підсумками роботи за місяць відповідно до діючого у Територіальному центрі положення про преміювання та колективного договору, за наказом Управління та за погодженням з заступником голови Органу управління майном згідно з розподілом обов`язків. (а.с. 37-47)

12 грудня 2023 року у зв`язку із зверненням громадянина ОСОБА_5 , позивачеві, як директорові Територіального центру, виконувачем обов`язків голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації було дано доручення надати особисто, за власним підписом пояснення щодо наявності підстав для нарахування та виплати премії, надбавки за складність та напруженість в роботі за період з лютого по листопад 2023 року, а також підтверджуючі документи і завірену копію положення про преміювання працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва. (а.с. 17)

На виконання вказаного доручення позивачем 12.12.2023 року було надано пояснювальну записку, копію положення про преміювання працівників Територіального центру та копії листів про погодження преміювання та встановлення надбавки.

В пояснювальній записці як на підставу нарахування та виплати премії, надбавки за складність та напруженість в роботі за період з лютого по листопад 2023 року позивач послався на пункт 5 Положення про преміювання працівників Територіального центру, відповідно до якого преміювання директора здійснюється за погодженням з головним розпорядником коштів місцевого бюджету м. Києва, тобто з Департаментом соціальної політики. Також позивач вказав, що за лютий 2023 року премія не нараховувалась, а за період вересень-листопад 2023 року нарахувань та виплат надбавок і премій також не здійснювалось у зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному. (а.с. 22)

Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.12.2023 № 265-к/тр позивачеві за порушення трудової дисципліни, а саме недотримання порядку преміювання та встановлення надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі, передбаченого підпунктами 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення директора» контракту № 58 від 17.02.2023 оголошено догану. (а.с. 10)

Відповідно до пункту 1 Положення про Територіальний центр соціального обслуговування Святошинського району м. Києва, затвердженого розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.01.2019 № 8, зареєстрованим в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 04.02.2019 за № 14/2191 Територіальний центр соціального обслуговування Святошинського району м. Києва є бюджетною установою, рішення щодо утворення, ліквідації або реорганізації якої приймає Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація. Територіальний центр підпорядкований управлінню праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління).

Голова Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації є суб`єктом призначення для директора Територіального центру (розпорядження Київського міського голови від 15.07.2013 № 118 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» (в редакції розпорядження від 13.06.2018 № 383 зі змінами, внесеними розпорядженням Київського міського голови від 09.04.2021 № 186).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення суд першої інстанції посилався на те, що позивач здійснив собі нарахування та виплату надбавки до посадового окладу за складність та напруженість у роботі і премію за підсумками роботи за місяць без відповідного наказу Управління та погодження із заступником голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації згідно із розподілом обов`язків. Позивач своїми діями недотримався порядку преміювання та встановлення надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі, передбаченого підпунктами 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення директора» контракту № 58 від 17.02.2023, за що відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та йому було оголошено догану.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушення трудової дисципліни це невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника (стаття 148 КЗпП України).

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна сукупність таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.05.2020 року по справі № 754/4355/17.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни.

Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

Дана норма узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 року № 6-2801цс15, згідно якої пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Цей правовий висновок неодноразово підтримувався Верховним Судом у постановах, зокрема, від 21.10.2019 у справі № 711/8227/16-ц, від 22.11.2021 у справі № 342/1310/19, від 07.11.2022 у справі № 569/12937/21.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.07.2019 у справі № 359/4316/17 та від 30.03.2020 у справі № 489/7807/18.

Таким чином, в силу ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.77-78 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2023 року Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією та позивачем укладено контракт № 58.

Відповідно до преамбули контракту Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація іменується в контракті як Орган управління майном.

Відповідно до пункту 1.4 контракту директор Територіального центру у своїй діяльності підзвітний і підконтрольний Органу управління майном, Управлінню соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації

Підпунктами 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення директора» контракту визначені підстави встановлення директорові Територіального центру надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі та його преміювання.

Як надбавка до посадового окладу за складність та напруженість у роботі так і премія за підсумками роботи за місяць встановлюються за наказом Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та за погодженням з заступником голови Органу управління майном згідно з розподілом обов?язків, тобто із заступником голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

З викладеного вбачається, що всупереч вимогам контракту позивач здійснив собі нарахування та виплату надбавки до посадового окладу за складність та напруженість у роботі і премію за підсумками роботи за місяць без відповідного наказу Управління та погодження із заступником голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації згідно із розподілом обов?язків.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що Управлінням соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації йому було відмовлено у видачі наказів щодо встановлення йому, як директорові територіального центру надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі та його преміювання.

Проте, не зважаючи на відсутність таких наказів він здійснив нарахування та виплату собі премій та надбавок.

Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції з відповідними листами позивач звертався не до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, а до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

З урахуванням вище викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що своїми діями позивач порушив трудову дисципліну, а саме недотримався порядку преміювання та встановлення надбавки до посадового окладу за складність та напруженість в роботі, передбаченого підпунктами 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 Розділу 3 «Умови матеріального забезпечення директора» контракту № 58 від 17.02.2023, за що відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та йому було оголошено догану.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дисциплінарне стягнення було накладено після спливу шести місяців з дня вчинення проступку, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Про вчинення дисциплінарного порушення Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація дізналася після отримання від позивача пояснювальної записки та долучених до неї документів.

Неправомірне нарахування доплат та премій здійснювалось позивачем у березні, квітні, травні, червні, липні та серпні 2023 року.

З урахуванням встановленого законодавством строку притягнення до дисциплінарної відповідальності та здійснених у червні-серпні 2023 року нарахувань та виплат дисциплінарне стягнення на позивача було накладене не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року

Головуючий: Судді: