ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалися на те, що 22 серпня 2008 року між ними та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50208С29 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 50000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 16,55 % річних, з кінцевою датою погашення 21 серпня 2028 року, на придбання нерухомості. Вони виконали свої зобов`язання та надали обумовлені договором грошові кошти, відповідач порушив умови договору та допустив заборгованість. 18 квітня 2016 року вони направили вимогу про дострокове повернення кредиту, втім вона виконана не була. З врахуванням остаточної заяви про збільшення позовних вимог від 12 січня 2021 року, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту в розмірі 45843,74 доларів США та 466573,46 грн, з яких: 32300,28 доларів США основного боргу; 11357,77 доларів США прострочених процентів та 445,47 доларів США процентів, передбачених договором; 347818,73 грн пені за основним боргом; 118754,73 грн пені за процентами; 1740,22 доларів США трьох процентів річних на підставі ст.625 ЦК України.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрексімбанк» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування позову посилався на те, що 22 серпня 2008 року між ним та Банком укладено кредитний договір №50208С29 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Банк надав йому кредит у розмірі 50000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 16,55 % річних, з кінцевою датою погашення 21 серпня 2028 року, на придбання нерухомості - житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після укладання договору в касі йому було видано 232000 грн., що становило 47896,27 доларів США. Також між ним та Банком укладено іпотечний договір №50208Z36, предметом іпотеки є житловий будинок по АДРЕСА_1 та 30 вересня 2008 року між ним та Банком укладено договір №50208Z36-1 про внесення змін до договору іпотеки. 07 червня 2013 року укладено додатковий договір №50208С29-1 до основного договору, яким внесено зміни. При укладанні вказаних правочинів було порушено його права споживача. Банк надав йому неповну інформацію та зобов`язав здійснити за власні кошти оцінку домоволодіння. У попередній інформації, наданій Банком, було занижено розмір платежу та не надано переліку усіх супутніх послуг. Передбачено сплату комісії, застосовано вищі курси долара, тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним з моменту його укладення кредитний договір №50208С29 від 22 серпня 2008 року, укладений між ним та АТ «Укрексімбанк»; визнати недійсним іпотечний договір №50208Z36 від 22 серпня 2008 року та додатковий договір від 30 вересня 2008 року № 0208Z36-1; зобов`язати Банк повернути йому 1836,89 доларів США та 13135 грн .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов АТ «Укрексімбанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором №50208С29 від 22 серпня 2008 року в сумі: 32300,28 доларів США - заборгованість за основним боргом; 347818,73 грн. пені за основним боргом; 1342,33 доларів США - 3% річних за основним богом; проценти, що передбачені договором, в сумі 2947,96 доларів США; пеня за прострочення сплати процентів - 47506,63 грн.; сума 3 % річних за процентами 136,41 доларів США. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» сплачений судовий збір в сумі 20743,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку відмовити, його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказував, що підстави для стягнення з нього заборгованості та часткового задоволення позову Банку відсутні, в той час як його вимоги є цілком обґрунтованими та доведеними. Суд, стягнувши з нього заборгованість, не навів розрахунків. Згідно графіку погашення заборгованості прострочка по платежам відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2008 року відповідача ОСОБА_2 ознайомлено із умовами кредитування для потреби відповідача - придбання нерухомого майна (форма кредитування), в яких вказано умови щодо забезпечення кредиту, орієнтовної сукупної вартості кредиту, порядку погашення кредиту із вказівкою на можливість його дострокового повернення, про необхідність страхування майна.

22 серпня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №50208С29 та додатковий договір від 07 червня 2013 року №50208С29-1 за умовами яких: Банк надає позичальнику кредит у сумі 50000 доларів США з кінцевою датою погашення 21 серпня 2028 року(п.2.1.1.); позичальник щомісяця сплачуватиме Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки 16,55 % річних (п.2.2.1); «дата платежів за договором» означає дати платежів, визначені у графі погашення кредиту за договором та дати платежів, пов`язаних з обслуговуванням кредиту (п.1.1); комісія за надання кредиту складає 1% від суми кредиту / 500 доларів США (п.2.2.2, з урахуванням додаткового договору); кредит надається позичальнику в готівковій формі у валюті кредиту (п.2.3.1); погашення кредиту має здійснюватися у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту (п. 2.4.1); позичальник сплачуватиме Банку проценти за користування кредитом у розмірі визначеному договором у валюті кредиту з 1 по 15 число кожного місяця (п. 2.5.1); у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.2.4.2); позичальник зобов`язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплатити платежів з договором протягом 60 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення у випадку, якщо позичальник не виконав будь-яке зобов`язання за цим договором (п.2.6.2).

Додатками до договору є: 1) графік погашення кредиту за договором, у якому визначено суму та строки погашення тіла кредиту; 2) таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки у якій відображено: дату та суму платежу яка включає погашення тіла кредиту, процентів, комісії та супутньої послуги страхування, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Виконання вимог відповідача за вказаним договором кредиту було забезпечено іпотекою згідно договору від 22 серпня 2008 року №50208Z36.

Згідно заяви на видачу готівки від 22 серпня 2008 року відповідач отримав грошові кошти в сумі 50000 доларів США.

Банком на адресу відповідача надіслано претензію від 18 квітня 2016 року, у якій вказано про заборгованість відповідача: за основним боргом - 30833,64 доларів США; за простроченим основним боргом - 1666,64 долара США; за простроченими процентами - 3147,96 доларів США; пеня - 16862,53 грн.

Вказана претензія отримана відповідачем 29 квітня 2016 року.

Банком на адресу відповідача надіслано вимогу від 10 травня 2016 року, у якій вказано про заборгованість відповідача: за основним боргом - 30833,64 доларів США; за простроченим основним боргом - 1666, 64 долара США; за нарахованими процентами - 448,23 долари США; за простроченими процентами - 3147,96 доларів США; пеня - 19530,98 грн.

Поштове відправлення надіслано на адресу відповідача, яка вказана у договорі кредиту. Зворотнє повідомлення містить запис про вручення поштового відправлення особисто адресату ОСОБА_1 16 травня 2016 року, який скріплений підписом.

Відповідачем долучено поліс добровільного комплексного страхування іпотеки від 22 серпня 2008 року та додаткову угоду від 22 серпня 2008 року, квитанції про сплату за таким договором, а також квитанції про погашення кредиту, а також комісії за видачу кредиту в сумі 2421,90 грн., договори оцінки земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладені між ним та ПП «Діалог», а також квитанції до прибуткового касового ордеру.

За висновком судово-економічної експертизи від 15 жовтня 2020 року: 1. Видача АТ «Укрексімбанк» кредиту ОСОБА_1 у валюті, яку визначено умовами кредитного договору №50208-29 від 22 серпня 2008 року, документально підтверджується в сумі 50000 доларів США (код валюти 840), еквівалент у гривнях: 242190 грн. (код валюти 980). 2. Відповідно до умов кредитного договору №50208С29 від 22 серпня 2008 року, що укладений між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 , реальна відсоткова ставка становила 19,389%, абсолютне значення подорожчання кредиту становило 88980,31 доларів США, сукупна вартість кредиту становила 138980,31 доларів США, ці показники відповідають визначеним показникам у додатку № 2 «Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» до договору та розрахункам банку.3. Заборгованість позичальника ОСОБА_1 за борговими зобов`язаннями по кредитному договору № 5020829 від 22 серпня 2008 року, яка зазначена в розрахунках банку, що надані до позовної заяви, документально підтверджується у сумі 39118,28 доларів США та 95315,46 грн, а саме: заборгованість по тілу кредиту 32300,28 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5477,55 доларів США; сума пені за прострочення сплати тіла кредиту за період з 06 жовтня 2015 року по 06 жовтня 2016 року - 68483,99 грн.; сума пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 06 жовтня 2015 року по 06 жовтня 2016 - 26831,47 грн.; розрахунок 3% річних на суму простроченого кредиту згідно ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 18 травня 2010 року по 06 жовтня 2016 року - 340,45 доларів США. Станом на 06 жовтня 2016 року здійснено погашення кредиту ОСОБА_1 , згідно з графіком погашення кредиту за договором, що є додатком № 1 до кредитного договору №50208С29 від 22 серпня 2008 року, у обсязі 17699,72 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції з врахуванням встановлених обставин виходив із того, що під час укладення оспорюваних договорів, ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, ураховуючи власні інтереси, добровільно погодився з їх умовами, визначивши характер правочинів та погодив всі їх істотні умови, отримавши кредитні кошти тривалий час виконував зобов`язання з їх повернення, не заявляв жодних претензій щодо незрозумілих чи несправедливих умов кредитного договору. Вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Банку повернути сплачені ним грошові кошти, є безпідставною. Так, договір кредиту містив обов`язок як щодо повернення кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту (п. 2.4.1), так і щодо сплати Банку процентів за користування кредитом у розмірі 16,55 % річних з 1 по 15 число кожного місяця (п. 2.5.1). Правильність зарахування Банком сплачених платежів підтверджено висновком судової експертизи. Частково задовольняючи вимоги АТ «Укрексімбанк» суд встановив, що неповернутим залишається кредит в сумі 32300,28 доларів США, що узгоджується із позовною вимогою та висновком експертизи. На вказану суму позивачем нараховано правомірно пеню у розмірі визначному п. 2.4.2 договору кредиту в сумі 347818,73 грн. за період з 06 жовтня 2015 року по 30 листопада 2017 року та 3% річних, нарахованих на основний борг за період після звернення з вимогою про повернення заборгованості; пеню за прострочення сплати процентів - 47506,63 грн..

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Як вбачається із матеріалів справи, 22 серпня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №50208С29 та додатковий договір від 07 червня 2013 року №50208С29-1.

07 червня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №50208С29.

22 серпня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №50208Z36, предметом іпотеки якого є житловий будинок по АДРЕСА_1 .

30 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Банком укладено договір № 50208Z36-1 про внесення змін до договору іпотеки.

За умовами укладених договорів: Банк надає позичальнику кредит у сумі 50000 доларів США з кінцевою датою погашення 21 серпня 2028 року (п.2.1.1. договору кредиту); позичальник щомісяця сплачуватиме банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки 16,55 % річних (п.2.2.1 договору кредиту); «дата платежів за договором» означає дати платежів, визначені у графі погашення кредиту за договором та дати платежів, пов`язаних з обслуговуванням кредиту (п.1.1 договору кредиту); комісія за надання кредиту складає 1 % від суми кредиту / 500 доларів США (п.2.2.2, договору кредиту, з урахуванням додаткового договору); кредит надається позичальнику в готівковій формі у валюті кредиту (п.2.3.1 договору кредиту); погашення кредиту має здійснюватися у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту (п. 2.4.1 договору кредиту); позичальник сплачуватиме банку проценти за користування кредитом у розмірі визначеному договором у валюті кредиту з 1 по 15 число кожного місяця (п. 2.5.1 договору кредиту); у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.2.4.2 договору кредиту); позичальник зобов`язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплатити платежів з договором протягом 60 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення у випадку, якщо позичальник не виконав будь-яке зобов`язання за цим договором (п.2.6.2 договору кредиту).

Із графіку надання та погашення кредиту, який є додатком до вказаного кредитного договору, вбачається, що погашення кредиту повинно здійснюватися щомісяця фіксованою сумою у розмірі 208,33 доларів США.

З наданого Банком розрахунку заборгованості та детальними виписками по відкритих Позичальнику рахунках за вказаним Кредитним договором, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, за відповідачем ОСОБА_3 рахується заборгованість за договором кредиту в розмірі 45843,74 доларів США та 466573,46 грн, з яких: 32300,28 доларів США основного боргу; 11357,77 доларів США прострочених процентів та 445,47 долари США процентів, передбачених договором; 347818,73 грн. пені за основним боргом; 118754,73 грн. пені за процентами; 1740,22 грн. 3% річних на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення дія розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За висновком судово-економічної експертизи від 15 жовтня 2020 року: 1. надання АТ «Укрексімбанк» кредиту ОСОБА_1 у валюті, яку визначено умовами кредитного договору №50208-29 від 22 серпня 2008 року, документально підтверджується в сумі 50000,00 доларів США (код валюти 840), еквівалент у гривнях: 242190,00 грн. (код валюти 980). 2.Відповідно до умов кредитного договору №50208С29 від 22 серпня 2008 року, що укладений між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 , реальна відсоткова ставка становила 19,389%, абсолютне значення подорожчання кредиту становило 88980,31 доларів США, сукупна вартість кредиту становила 138980,31 доларів США, ці показники відповідають визначеним показникам у додатку № 2 «Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» до договору та розрахункам банку. 3.Заборгованість позичальника ОСОБА_1 за борговими зобов`язаннями по кредитному договору № 5020829 від 22 серпня 2008 року, яка зазначена в розрахунках банку, що надані до позовної заяви, документально підтверджується у сумі 39118,28 доларів США та 95315,46 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту 32300,28 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 5477,55 доларів США; сума пені за прострочення сплати тіла кредиту за період з 06 жовтня 2015 року по 06 жовтня 2016 року - 68483,99 грн.; сума пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 06 жовтня 2015 року по 06 жовтня 2016 - 26831,47 грн.; розрахунок 3% річних на суму простроченого кредиту згідно ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 18 травня 2010 року по 06 жовтня 2016 року - 340,45 доларів США. Станом на 06 жовтня 2016 року здійснено погашення кредиту ОСОБА_1 , згідно з графіком погашення кредиту за договором, що є додатком № 1 до кредитного договору №50208С29 від 22 серпня 2008 року, у обсязі 17699,72 доларів США.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 32 300,28 доларів США, пені у розмірі визначному п.2.4.2 договору кредиту, в сумі 347818,73 грн. за період з 06 жовтня 2015 року по 30 листопада 2017 року. Пред`явивши вимогу про дострокове погашення кредиту (16 травня 2016 року), позивач втратив право нараховувати проценти, передбачені договором кредиту та набув право на стягнення процентів у розмірі, встановленому у ст.625 ЦК України. Відтак із відповідача підлягають до стягнено проценти, що передбачені договором, в сумі 2947,96 доларів США та 3% річних, нарахованих на основний борг в сумі 1342,33 доларів США. Сума пені за прострочення сплати процентів за період з 06 жовтня 2015 року по 30 листопада 2017 року становить 47506, 63 грн, а сума 3 % річних становить 136,41 доларів США та доводи, приведені в апеляційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Посилання апеляційної скарги в частині відсутності розрахунку заборгованості з врахуванням встановлених обставин колегія суддів не бере до уваги, оскільки наведена заборгованість узгоджується з висновками експертизи та з розрахунком, наданим позивачем, який міститься в матеріалах справи, який перевірений колегією суддів та з яким колегія суддів погоджується та вважає його правильним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідний контррозрахунок апелянтом не надано.

Посилання апеляційної скарги на те, що згідно графіку погашення заборгованості прострочка по платежам відсутня, як підстава для відмови у задоволенні позову банку колегія суддів не бере до уваги, оскільки у графіку погашення заборгованості, якій є невід`ємним додатком до кредитного договору, не може бути жодної прострочки по платежам, оскільки вказаним графіком встановлюється щомісячні платежі.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів

є недопустимим».

Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладення Кредитного договору), та частиною першою статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) та частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», (у редакції, що діяла на момент укладання кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі № 619/130/16-ц .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на час укладання кредитного договору та додаткового договору до нього Банком було роз`яснено позичальнику ОСОБА_1 всю обов`язкову інформацію, яка передбачалася статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору від 22 серпня 2008 року та додаткового договору від 07 червня 2013 року).

Згідно умов кредитного договору Банк на виконання абзацу «д» пункту 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору), повідомив ОСОБА_1 про відсотки, винагороду, комісію за надання кредитних коштів у момент видачі кредиту. Банк повідомив ОСОБА_1 про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Орієнтовна сукупна вартість кредиту включає лише платежі, пов`язані з кредитом.

Під час підписання ОСОБА_1 кредитного договору від 22 серпня 2008 року та додаткового договору від 07 червня 2013 року, останній не повідомляв Банк про наявність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Отримання кредиту споживач не заперечував. Своїм підписом підтвердив факт про надану повну інформацію про умови кредитування, а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладений між сторонами кредитний договір не суперечить нормам чинного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 було надано необхідну інформацію про умови кредитування.

Вказане також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу виконував зобов`язання за договором, не ставлячи під сумнів його дійсність.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі

№ 6-2766цс15 зроблено висновок, що: «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Колегія суддів погоджується з висновками суду в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 у зв`язку з не доведенням наявності підстав недійсності кредитного договору та додаткових угод до нього.

Умови договору кредиту є чіткими, умови договору та додатків узгоджуються між собою, у договорі вказана реальна відсоткова ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту та сукупна вартість кредиту.

Посилання відповідача на несправедливість умов кредитного договору, а саме, на існування істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача взагалі не містять обґрунтування.

Щодо умови договору кредиту про комісію за видачу кредиту (що у даному випадку було разовою оплатою до укладання договору п. 2.2.3), то дія Банку, яка полягає у видачі кредиту не є самостійною послугою, тому відповідна умова договору є нікчемною та не підлягає визнанню недійсною. Крім того, така умова не зумовлює недійсність договору кредиту в цілому.

Рішення ухвалене з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України): справедливості, добросовісності та розумності, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров