Справа № 156/154/24
Провадження № 2/156/116/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Бахаєва І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду сел.Іваничі цивільну справу № 156/154/24 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника позивача - ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 - прибув,

представник позивача - адвокат Шостак Віктор Васильович - прибув,

представник відповідача ПАТ " Страхова група " ТАС" - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до ПАТ "Страхова група "ТАС", про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «OPEL-VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивачата автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «OPEL-VIVARO» ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження. 16.04.2019 за вищевказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000423 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 27.07.2021, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24.01.2022, позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням(іспитовий строк тривалістю три роки). Позивач зазначає, що АТ «СГ «ТАС», на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виплатила ОСОБА_4 , як потерпілій особі, 3943,47 грн. моральної шкоди. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25.05.2023 було стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 146 053 грн. 53 коп. моральної шкоди. Також, позивач ОСОБА_1 добровільно виплатив 22000 грн. потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди. Згідно з матеріалами справи АТ «СГ «ТАС»» № 65512/53/2020/53 від 12.03.2020, зареєстрованої за зверненням ОСОБА_4 , останній, відповідно до ст. 24, 26, 26-1, п.1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призначено страхові виплати в розмірі 82 812, 79 грн.. Також, із справи вбачається, що АТ «СГ «ТАС»» всупереч ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до суми виплати на лікування включено особисто сплачені позивачем ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 20 000 грн.. Враховуючи вищевикладене, 16.10.2023 з метою повернення коштів в порядку суброгації АТ «Страхова група «ТАС»», позивачем надіслано претензію. Згідно з відповіддю АТ «Страхова група «ТАС»» №1580 від 23.10.2023 страховик відмовив ОСОБА_1 у сплаті суброгації, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом, також позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн..

Ухвалою судді від 13.02.2024 вищезазначений позов залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 175-177 ЦПК України.

Ухвалою судді від 23.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, поставлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити, навели доводи, аналогічні викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву.

Суд, вислухавши думку позивача та його представника, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до такоговисновку.

Судом встановлено, що 16.04.2019 в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «OPEL-VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «OPEL-VIVARO» ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 27.07.2021, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24.01.2022, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням(іспитовий строк тривалістю три роки).

Згідно із ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25.05.2023 було стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 146 053 грн. 53 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на це та відповідно до положень ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25.05.2023, згідно з засадами інституту доказування у цивільному судочинстві, яке не оскаржувалося та набрало законної сили.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «OPEL-VIVARO», з д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС»», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 7445486 від 16.08.2018.

Згідно з рішенням Нововолинського міського суду від 25.05.2023 (справа №165/1362/22) ОСОБА_1 добровільно відшкодував ОСОБА_4 20 000 грн. заподіяної шкоди.

Відповідно до матеріалів справи АТ «СГ «ТАС» № 65512/53/2020/53 від 12.03.2020, зареєстрованої за зверненням ОСОБА_4 , останній, відповідно до ст. 24, 26, 26-1, п. 1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призначено страхові виплати у розмірі 82 812, 79 грн..

Також, зі справи вбачається, що АТ «СГ «ТАС»» всупереч ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до суми виплати на лікування включено особисто сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено умови та порядок відшкодування шкоди, заподіяної третій особі.

Так, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з листом АТ «Страхова група «ТАС»» №1580 від 23.10.2023 страховик відмовив ОСОБА_1 у сплаті суброгації.

Факт сплати ОСОБА_1 власних коштів ОСОБА_4 у розмірі 20 000 грн. підтверджується рішенням Нововолинського міського суду від 25.05.2023 (справа №165/1362/22). Також, сплата вказаної суми підтверджується матеріалами справи АТ «СГ «ТАС»» № 65512/53/2020/53 від 12.03.2020, зареєстрованої за зверненням ОСОБА_4 , згідно з якої вбачається, що АТ «СГ «ТАС»» на лікування включено особисто сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 20 000 грн.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема й страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої зазначеної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у п. 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Одночасно варто зазначити, що згідно зі з ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (п.п. 68-70) вказано, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 20000,00 грн.. Суд ухвалює таке рішення з огляду на те, що ОСОБА_1 замість АТ "Страхова група ТАС" виконав зобов`язання щодо сплати на користь ОСОБА_4 шкоди, внаслідок ДТП, при цьому стороною позивача беззаперечно доведена виплата на користь потерпілої суми 20000,00 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1101 (одна тисяча сто одна) гривня 09 копійок.

Керуючись ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 280, 289, 354-355 ЦПК України, ст. 16, 993 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шостак Віктор Васильович до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група"ТАС" на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група"ТАС"" на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1101 (одна тисяча сто одна) гривня 09 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.06.2024.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване мсце проживання: АДРЕСА_1 .)

відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", (, юридична адреса: пр-кт Перемоги, 65, м. Київ, 03062, )

Суддя - І. М. Бахаєв