печерський районний суд міста києва
Справа № 2-4020/12
пр. № 4-с-163/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 червня 2013 року, у справі № 2-4020/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно із заочним рішенням суду від 16 січня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, передана судді, для розгляду, 20 травня 2024 року.

22 травня 2024 року до архіву суду подано запит про надання матеріалів справи.

22 травня 2024 року ухвалою судді скаргу залишено без руху, копію якої представник заявника отримала 22 травня 2024 року в своєму кабінеті Електронного суду.

За нормами ст. 185 ЦПК України, ураховуючи вимоги частини дев`ятої ст. 10 ЦПК України, скарга подана без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України підлягає залишенню без руху, з наданням строку для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, де зазначаються недоліки скарги, спосіб і строк їх усунення.

Якщо скаржник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Тож, за вказаних обставин, скаргу залишено без руху із наданням стягувачеві строку для усунення недоліків.

Разом з тим, протягом десятиденного строку, котрий сплив 31 травня 2024 року (п`ятниця), недоліки, допущені при поданні скарги до суду, не усунено.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною першою ст. 12, частиною першою ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року (у частині, що не суперечить нормам ЦПК України, що діє з 15 грудня 2017 року, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції), скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання.

За частиною першої ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини третьої ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, а саме не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

З огляду на те, що судове рішення про залишення скарги без руху, залишено не виконаним стороною заявника, за таких обставин суд приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-14, 19, 23, 43, 185, 353-355, 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Матеріали скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 червня 2013 року, у справі № 2-4020/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно із заочним рішенням суду від 16 січня 2013 року, вважати неподаними і повернути заявникові.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова