Справа № 127/4112/24
Провадження № 22-ц/801/1381/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 рокуСправа № 127/4112/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря Литвина С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог Перший відділ ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Федчишена С. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно та звільнення його з під арешту, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на транспортний засіб та звільнення його з під арешту. Зазначила, що з 22.10.2006 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 ,за час якого ними було набуто у спільну сумісну власність майно ,зокрема, транспортний засіб Ноnda Crosstour, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний ними 15 травня 2015 року ,проте право власності на нього було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20.05.2015 року.

30 травня 2023 року Вищим антикорупційним судом було ухвалено вирок у справі № 127/13972/17, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1 /2 частини належного йому на праві власності майна. 27 грудня 2023 року на виконання вищевказаного вироку в частині конфіскації 1 /2 частини належного ОСОБА_2 майна ,ВАКС видано виконавчий лист, а 03.01.2024 року Першим відділом ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вироку, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73702682. Вжитими державним виконавцем заходами було встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Ноnda Crosstour, 2013 року , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на який постановою державного виконавця від 03.01.2024 року було накладено арешт . 26 січня 2024 року державним виконавцем було складено акт про те, що біля будинку АДРЕСА_1 , вказаний транспортний засіб Ноnda Crosstour виявлено не було. Придбаний в шлюбі автомобіль ,який є спільною сумісною власністю, реалізовується в порядку виконавчого провадження, боржником у якому вона не являється і вказане порушує її право власності на нього. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 відбуває покарання під вартою і не користується авто , а останнє їй необхідне для піклування та догляду за дітьми, просила визнати за нею право власності на спірний транспортний засіб зі стягненням з неї на користь ОСОБА_2 , грошової компенсації за 1/2 його частку, а також звільнити з-під арешту вказаний автомобіль , на який в рамках виконавчого провадження № 73702682 було накладено арешт постановою про арешт майна боржника від 03.01.2024 року.

28.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну предмета позову, в якому позовні вимоги доповнила вимогою в порядку поділу майна, придбаного ними в шлюбі, визнати за нею право власності на частку земельної ділянки, площею 0,0800 га для ведення садівництва, кадастровий номер :06:003:0317,розташованої на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту та звільнити її з під арешту, який було накладено постановою про опис і арешт майна(коштів) боржника від 14.03.2024 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення її вимог у повному обсязі. У апеляційній скарзі, пославшись на норми ЦК України і практику Верховного Суду, зазначила, що її вимоги не спрямовані на фраудаторний поділ спільного майна з метою уникнення виконання вироку суду про конфіскацію майна ,а на захист права власності Суд не врахував, що вона заявила вимоги про визнання за нею права власності на майно з визначенням компенсації половини вартості майна її чоловіку, що не призведе до порушень інтересів держави.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Судова повістка про день, час та місце розгляду справи апеляційним судом була направлена в установу відбування покарання електронною поштою для вручення засудженому ОСОБА_2 та доставлена 22.05.2024 року об 11:35. Клопотань про відкладення розгляду справи чи її розгляду в режимі відеоконференції ОСОБА_2 не заявляв ,а тому колегія вважала можливим розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду від 17 квітня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.10.2006 року.Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 20.05.2015року зареєстровано транспортний засіб Ноnda Crosstour, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.04.2010року належить земельна ділянка, площею 0,0800га, для ведення садівництва, кадастровий номер :06:003:0317, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради(за межами населеного пункту) у Вінницькому районі, Вінницької області.

Вироком Вищого антикорупційного суду від 30.05.2023року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень ч.4 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України та відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду в правоохоронних органах строком на 3 роки з конфіскацією 1 /2 частини належного йому на праві власності майна.

На підставі виконавчого листа ,виданого 27.12.2023 року Вищим антикорупційним судом, 03.01.2024 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяним В.Г. відкрито виконавче провадження № 73702682 в частині конфіскації майна.

Постановою головного державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяного В.Г. від 03.01.2024 року накладено арешт на 1 /2 частини рухомого та 1 /2 частини нерухомого майна належного ОСОБА_2 .

Постановою головного державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяного В.Г. від 14.03.2024 року про опис та арешт майна боржника описано та накладено арешт на земельну ділянку майно земельну ділянку кадастровий номер :06:003:0317 на території Мізяківсько Хутірської сільської ради ,площею 0,08га ,що належить боржнику ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи даний позов, ОСОБА_1 намагається вчинити фраудаторний поділ майна подружжя з метою приховування майна від конфіскації на виконання вироку суду в цій частині .Крім того, вимоги про стягнення з неї на користь відповідача ОСОБА_2 грошової компенсації за частку автомобіля без уточнення відповідної грошової суми є сумнівними, оскільки консультативний висновок про вартість майна не є висновком експерта ,підтверджуючим дійсну ринкову вартість цього майна. Використання поділу спільного майна подружжя ,як способу уникнення виконання судового рішення про конфіскацію майна боржника, вказують на недобросовісні дії та зловживання правами кредитора, порушують його інтереси і направлені на недопущення звернення стягнення на майно, є недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Відмовляючи у знятті арешту з конфіскованого автомобіля, суд виходив з того, що спірний автомобіль є неподільною річчю, а таке виключення автомобіля в цілому порушить інтереси Держави, яка є стягувачем у виконавчому провадженні ,де засуджений ОСОБА_2 є боржником і відповідає своїм майном. При цьому позивач не пред`являла вимог щодо стягнення на її користь компенсації за її частку у спільному майні ,яка може бути надана лише за її згодою ,а суд не може вийти за межі пред`явлених нею вимог.

Враховуючи те, що спірне майно перебуває під арештом, а обраний позивачем спосіб захисту , шляхом поділу його , як спільного сумісного майна подружжя, вирішує питання про права та обов`язки стягувача ( держави), який не є учасником справи і права та інтереси якого будуть порушені, тобто , у справі неналежний суб`єктний склад відповідачів, оскільки вимоги позивача до стягувача , як відповідача , не заявлені ,суд дійшов висновку про відмову у позові.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що метою вимог позивача був не фраудаторний поділ майна ,а намагання захисту своїх прав власності , а також інші доводи скарги щодо незаконності вказаного рішення ,не заслуговують на увагу, оскільки позов пред`явлений до неналежного суб`єктного складу відповідачів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Належним відповідачем є особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно(стягувач), а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

За правилами частини третьої статті 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

У справі, що переглядається, предметом позову є частка майна-автомобіля та земельної ділянки, що підлягають конфіскації в дохід держави за виконавчим листом у межах кримінального провадження.

Тобто, держава, на користь якої конфісковано спірне майно, повинна бути залучена в якості співвідповідача в цій справі.

Представництво в суді законних інтересів держави здійснює, зокрема прокурор (стаття 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладаються, зокрема функції підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах.

Отже, прокурор, як особа, що підтримує державне обвинувачення, наділена певними процесуальними повноваженнями і на стадії виконання вироку суду.

Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.

До таких висновків у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц.

Вирішуючи спір, суд у рішенні вірно встановив, що позовні вимоги у даних правовідносинах стосуються також прав і обов`язків стягувача (держави), вимоги до якого не заявлено , тобто , позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, внаслідок чого зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад відповідачів.

За таких обставин, інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухваленого рішення, правового значення не мають.

Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду та рішення ЄСПЛ також не заслуговують на увагу, оскільки вони ухвалені за інших фактичних обставин і не є релевантними до цієї справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зводяться до цитування окремих абзаців рішення суду , незгоди з його висновками ,особистого бачення апелянтом обставин справи і хибного тлумачення норм матеріального та процесуального права. Вказані доводи, що ґрунтуються на власному розумінні позивачем спірних правовідносин, положень ЦК України та ЦПК України, судової практики, правильність висновків суду не спростовують і не підтверджують порушення судом норм процесуального права та/або неправильне застосування норм матеріального права, що згідно ст.376 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного рішення .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський