УХВАЛА

01 липня 2024 року

м. Київ

справа № 754/2865/23

провадження № 61-8926ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Гаражного кооперативу «Вигурівщина» на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Вигурівщина» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гаражного кооперативу «Вигурівщина» (далі - ГК «Вигурівщина» або кооператив) про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до кооперативу з метою видачі довідки про членство в кооперативі. Листом йому було відмовлено, при цьому вказаний відповідачем перелік документів, який начебто потрібний для отримання довідки про членство, не містить посилання на вимоги чинного нормативно-правового акту. Зазначав, що кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Крім того, позивач як член кооперативу брав активну участь у розбудові та розвитку ГК «Вигурівщина», що також підтверджується квитанціями про сплату за встановлення забору, прокладання дороги. Вважав дії відповідача навмисним та усвідомленим перешкоджанням позивачу користуватись своїм законним правом на здійснення державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 .

На підставі наведеного, просив зобов`язати ГК «Вигурівщина» видати ОСОБА_1 , який є власником гаража № НОМЕР_1 довідку про членство в ГК «Вигурівщина» з зазначенням суми та дати внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі; дати та номера рішення Київської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер; дати введення ГК «Вигурівщина» в експлуатацію, завірену підписами голови кооперативу та бухгалтера з прикладенням печатки.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГК «Вигурівщина» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного судом міста Києва від 22 серпня 2023 року заяву представника відповідача в ГК «Вигурівщина» Руденка О. О. про вирішення питання щодо розподілу судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГК «Вигурівщина» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн, у задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Зобов`язано ГК «Вигурівщина» видати ОСОБА_1 , який є власником гаража № НОМЕР_1 , довідку про членство в ГК «Вигурівщина» із зазначенням інформації щодо внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі; дати та номера рішення Київської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер; дати введення ГК «Вигурівщина» в експлуатацію. Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ГК «Вигурівщина» у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000, 00 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року стягнуто з ГК «Вигурівщина» на користь держави 2 684,00 грн судового збору.

У червні 2024 року ГК «Вигурівщина» засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема - видати ОСОБА_1 , який є власником гаража № НОМЕР_1 , належним чином оформлену довідку про членство в ГК «Вигурівщина».

Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Заявник наполягає на тому, що судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню, оскільки справа не була визнана малозначною судами попередніх інстанцій, крім того розгляд Верховним Судом аналогічних справ також підтверджує доводи заявника.

З приводу вищенаведеного суд касаційної інстанції зауважує, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. Крім того, наявність постанови суду касаційної інстанції за результатами перегляду справи в касаційному порядку в аналогічних правовідносинах не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Однак, аналіз судових рішень у справі та наведені заявниками у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт «в») пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023). Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування.

Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Гаражного кооперативу «Вигурівщина» на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Вигурівщина» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник