Справа №638/6391/23
Провадження № 2/638/1251/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Тимченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 572108,23 грн, яка складається з:

- 548 529,00 грн - суми основного боргу;

- 23 579,23 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09 вересня 2021 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 в позику грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату складання розписки становило 400950,00 грн, з кінцевим строком повернення до 31 грудня 2021 року, про що відповідач склав відповідну розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_1 . Станом на червень 2023 року грошові кошти відповідачем не були повернуті ані ОСОБА_3 , ані його спадкоємцю, хоча вже минуло більше півтора року від граничної дати повернення. Таким чином, відповідач заборгував позивачці 15000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову, а саме на 07 червня 2023 року за курсом НБУ, складає 548529,00 грн.

Окрім того, зважаючи на порушення відповідачем умов щодо повернення позики позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2022 до 07.06.2023 у розмірі 23579,23 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Орос О.В. від 27.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений судом строку відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження судді Тимченка А.М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача ОСОБА_4 надала заяву, в якій просила справу розглядати за відсутністю сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) у простій письмовій формі укладено договір позики грошових коштів на суму 15000 доларів США, що станом на 09 вересня 2021 року складає еквівалент 400950,00 грн, про що ОСОБА_2 власноручно складено розписку від 09 вересня 2021 року.

За умовами договору ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, що станом на 09 вересня 2021 року складає еквівалент 400950,00 грн, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16- ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення договору позики, передачу грошових коштів відповідачу. При цьому відомостей про те, що договір позики визнано судом недійсним, матеріали справи не містять. Водночас відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належним та допустимих доказів належного виконання ним умов договору, не надано доказів повернення грошових коштів у розмірі та в строк, визначений договором. При цьому наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку на умовах, визначених договором.

Щодо переходу до ОСОБА_1 прав кредитора у зобов`язанні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Гатне Фастівського району Київської області у віці 51 рік помер ОСОБА_3 , про що 23 лютого 2022 року складено відповідний актовий запис про смерть № 42, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Відповідно до листа державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 01 червня 2023 року № 3116/02-14, в Дев`ятій Київській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 282/2022 після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого ОСОБА_1 . Мати померлого, ОСОБА_5 , та син померлого, ОСОБА_6 , від належних їм часток спадщини відмовилися.

Згідно з Витягом про реєстрацію спадковому реєстрі від 21 березня 2023 року № 71859933, 21 березня 2023 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину № 70415948 щодо спадкового майна ОСОБА_3 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Однією із форм правонаступництва є спадкування, за якого до спадкоємців одночасно переходить вся спадщина (як права, так і обов`язки). Спадщина переходить як єдине ціле, з усіма способами забезпечення і покладеними на неї обтяженнями.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У справі, що розглядається, встановлено, що 21 березня 2023 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину щодо майна ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті.

Таким чином, у зобов`язальному правовідношенні за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відбулася заміна кредитора внаслідок правонаступництва кредитора.

При цьому, боржником не надано належних та допустимих доказів виконання зобов`язання як перед первісним кредитором, так і перед його правонаступником. Наявність боргового документа у нового кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку на умовах, визначених договором.

Щодо стягнення заборгованості в грошовому еквіваленті іноземної валюти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Зі змісту розписки від 09 вересня 2021 року вбачається, що сторони договору погодили виконання зобов`язання у гривнях, визначивши грошовий еквівалент в іноземній валюті - 15000 доларів США.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання і іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або і припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначалось вище, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов , договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц дійшла висновку, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в гривнях за офіційним курсом долара США, як грошового еквіваленту в іноземній валюті, відповідає вимогам закону та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 548529,00 грн, що є еквівалентом 150000 доларів США, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2022 до 07.06.2023 у розмірі 23579,23 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до частини 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.

Відповідно до положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналізуючи зміст вказаної норми, суд приходить до висновку, що вона стосується правовідносин, що виникають з договорів позики.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.01.2022 до 07.06.2023.

Проте, позивач при проведені розрахунку 3% річних за вказаний період не врахував, що приписами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що дія статті 625 ЦК України щодо грошових зобов`язань обмежена початком введення у дію воєнного стану.

Отже, наявні підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 01 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 2434,57 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково та стягує на її користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 вересня 2021 року у розмірі 529,00 грн, що є еквівалентом 150000 доларів США, з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 2434,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5721,09 грн, що підтверджується квитанцією від 09 червня 2023 року.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5509,64 грн.

Керуючись ст. 2, 12-13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 вересня 2021 року у розмірі 548529,00 грн, з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 2434,57 грн, а всього заборгованість у розмірі 550963,57 грн (п`ятсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 57 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5509,64 грн (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять гривень 64 копійки).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.М. Тимченко