ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2233/23 Номер провадження 22-ц/814/3556/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтави цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Сергієнко Тетяни Григорівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 93 142,87 грн.

Заявлені вимоги мотивовані несплатою відповідачем вартості послуг з теплопостачання, які надані у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого за період з 01.01.2016 по 01.09.2023 утворилась заборгованість у розмірі 75 915,03 грн, крім того за цей же період підприємством нараховано 3% річних у розмірі 5 012,87 грн та інфляційні втрати у розмірі 12 214,97 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2024 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 75 915,03 грн, 3% річних у розмірі 5 012,87 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 214,97 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн, а всього 95 826,87 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Сергієнко Т.Г., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з врахування строку позовної давності. Допустити розстрочення виконання рішення на строк 12 місяців.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що висновок місцевого суду про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності є необґрунтованим.

Суд залишив поза увагою той факт, що право на стягненням з позивача боргу виникло у позивача у 2016 році, тобто за цими вимогами строк позовної давності минув у 2019 році, ще до запровадження карантину та прийняття Постанови №211.

Суд проігнорував доводи відповідача стосовно того, що у тексті відповіді на відзив зазначено про надання послуг з 01.06.2019 по 01.12.2021, однак у зв`язку з тим, що відповідачем оплата проводилась не у повному обсязі, утворилась заборгованість за період з 01.01.2016 по 01.06.2023 в сумі 75 915,03 грн, а тому не є зрозумілим, чому послуги надавались в період з 01.06.2019 по 01.12.2021, а заборгованість розрахована за період з 01.01.2016 по 01.06.2023, та чому надання послуг не було безперервним та чому переривалось.

Суд, виснуючи про переривання строку давності, посилався на періодичні оплати відповідачем заборгованості за надані послуги, проте такий висновок спростовується змістом відповідних квитанцій, що не досліджувались, які не містили указівки про погашення боргу, а оплата здійснювалась за поточною щомісячною заборгованістю. Наголошується, що визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Підстави для переривання строку позовної давності в цьому випадку відсутні. Наявні квитанції про оплату послуг позивача не підтверджують визнання відповідачем такого боргу, оскільки в них указано місяць, за який проводиться оплата. Також квитанції не містять посилань на те, що відповідач, вносячи місячні платежі, компенсує і борг. Тобто відповідач будь-яких дій, що свідчили б про визнання ним боргу, не вчиняв.

Зазначається, що на даний час в країні війна. Відповідач ОСОБА_1 є безробітнім та не має змоги повноцінно працювати, а позивач не заперечував проти розстрочення частини заборгованості, та будь-яких зауважень щодо цього у заявах по суті не висловлював.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Зокрема вказує, що своїми оплатами, які є більшими, ніж поточні нарахування за спірний період, відповідач підтвердив визнання ним свого боргу перед підприємством, що відповідно ст. 264 ЦК України перериває перебіг строку позовної давності. Строк позовної давності щодо вимог за період з 03.04.2017 був продовжений на строк дії карантину, а після воєнного стану, а тому не є пропущеним.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.4).

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 , обліковується заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 69 011,74 грн та постачання гарячої води у розмірі 49 942,90 грн (а.с.5-6)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Перевіряючи правильність оскаржуваного рішення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України.

Як встановлено п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість або особа не знала, що оплачує попередній період, із чим не згодна.

Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за послуги централізованого опалення та постачанні гарячої води у відповідача виникла з січня 2016 року.

З наданого розрахунку слідує і не заперечується відповідачем, що останній здійснював часткове погашення заборгованості, так:

у лютому 2017 року нараховано - 2 721,83 грн, сплачено - 3 023,55 грн;

у квітні 2017 року нараховано - 1 270,21 грн, сплачено - 2 071,60 грн;

у червні 2017 року нараховано - 629,48 грн, сплачено - 1 745,38 грн;

у лютому 2018 року нараховано - 2 698,74 грн, сплачено - 3 780,42 грн;

у травні 2018 року нараховано - 888,22 грн, сплачено - 2 962,31 грн;

у липні 2018 року нараховано - 888,23 грн, сплачено - 2 320,12 грн;

у жовтні 2018 року нараховано 1 550,50 грн, сплачено 1 776,45 грн;

у травні 2019 року нараховано - 359,76 грн, сплачено - 2 054,19 грн;

у вересні 2019 року нараховано - 348,16 грн, сплачено - 359,76 грн;

у лютому 2020 року нараховано - 1 656,82 грн, сплачено 2 083,20 грн;

у серпні 2020 року нараховано - 359,76 грн, сплачено - 806 грн;

у березні 2021 року нараховано - 2 648,35 грн, сплачено - 2 878,69 грн;

у квітні 2021 року нараховано 1 053,78 грн, сплачено 2 648,35 грн;

у травні 2021 року нараховано - 359,76 грн, сплачено 1 053,78 грн;

у червні 2021 року нараховано - 232,10 грн, сплачено - 359,76 грн;

у вересні 2021 року нараховано - 348,16 грн, сплачено - 359,76 грн;

у січні 2022 року нараховано 2 692,81 грн, було сплачено 2 822,62 грн.

Вказані дії щодо більшої оплати, ніж було нараховано підприємством, свідчать про свідому оплату за попередній період, що є обставиною, яка доводить переривання строку позовної давності. Доказів які-б спростовували вказані обставини скаржником не надано.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті України). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин у частині порядку оплати вартості отриманих послуг - щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, слід виходити з того, що у разі неналежного виконання споживачем обов`язку з оплати вартості отриманих послуг позовна давність за вимогами надавача послуг повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020р., під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 р. карантин встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. У подальшому постановами КМУ дія карантину неодноразово продовжувалася, зокрема останньою постановою №981 від 22 вересня 2021 року. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, закінчився 30.06.2023р. відповідно до Постанови КМУ від 27.06.2023р. №651 і за станом на час звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду з позовом (серпень 2023 року) карантин закінчив свою дію.

Таким чином, якщо позовна давність за станом на 12 березня 2020 року не спливла, то її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжує свій перебіг.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2023 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 по 01.09.2023. За станом на травень 2023 року загальний строк позовної давності (три роки) по вимогам про стягнення заборгованості за станом на березень 2017 року не сплив, а, оплативши в рахунок заборгованості у лютому 2017 року 3 023,55 грн при нарахованих 2 721,83 грн, відповідач перервав строк позовної давності, тому слід вважати обґрунтованою вимогу про стягнення заборгованості, яка визначена у позові.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про існування підстав для застосування строку давності не можна визнати обґрунтованими.

У підтвердження розміру заборгованості позивачем суду наданий розрахунок заборгованості (а.с.3-8), відповідач всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не спростував правильність нарахування заборгованості - заперечення і контррозрахунок відповідача (а.с.28-33) зосереджені на питанні пропуску строку звернення до суду.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) було установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Вказана постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року (пункт 2 постанови)

Згідно із Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

Воєнний стан в Україні у подальшому неодноразово продовжувався у передбаченому законом порядку і діє на даний час.

Посилаючись в апеляційній скарзі на постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 та зазначаючи, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року, а тому на думку скаржника нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним спростовується наданими позивачем розрахунками, оскільки 3% річних та інфляційні витрати нараховані позивачем до введення в Україні воєнного стану, тобто за період, на який не розповсюджується дія вказаної постанови, положення якої застосовуються до правовідносин, у тому числі із порушення грошового зобов`язання, що виникли з 24 лютого 2022 року.

Обставини, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, були проаналізовані судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами і фактами, яким суд надав правильну оцінку.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Сергієнко Тетяни Григорівни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов