ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м.Суми

Справа №576/3048/23

Номер провадження 22-ц/816/752/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2023 року у складі судді Сапона О.В., ухваленого в м. Глухів Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений електронний договір №5017596 про надання споживчого кредиту у розмірі 20000 грн строком на 30 днів, який підписано одноразовим ідентифікатором, остання дата повернення 03 грудня 2021 року. При здійсненні відповідних оплат на рахунок кредитора, а саме 29 листопада 2021 року та 15 лютого 2022 року, відбулась пролонгація кредитного договору. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, в тому числі й до відповідача. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання. Таким чином, станом на 04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 49979 грн 24 гкоп. (20000 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 20900 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7321 грн 10 коп. - інфляційні втрати, 1758 грн 14 коп. - 3% річних), які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Глухівського районного суду м. Суми позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 40900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» 1757 грн 05 коп. витрат по сплаті судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким встановити вартість предмету судового спору у розмірі 20000 грн 00 коп., надавши йому змогу добровільно сплачувати цю суму рівномірними частинами протягом 36 місяці.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачено щоденну оплату винагороди за надання фінансового інструменту у відповідному розмірі від суми виданого кредиту, що суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захисту прав споживачів».

Вказує на те, що висновки суду першої інстанції про пролонгацію строку кредитного договору не підтверджується зібраними в матеріалах справи доказами. Посилається на відсутність в Бюро кредитних історій активної інформації щодо нього, що на його думку свідчить про те, що укладений 03 листопада 2021 року між ним та ТОВ «Авентус Україна» не був своєчасно внесений до відповідних реєстрів та ставить під сумів його законність та правомірність.

Звертає увагу на те, що загальна сума нарахувань за кредитним договором, стягнутих за судовим рішенням, перевищує половину суми кредиту, що суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Також зазначає про те, що надані позивачем електронні копії документів не є електронним доказом.

Посилаючись на несправедливість умов укладеного кредитного договору, вважає за доцільне проведення процедури реституції, а саме сплати ними отриманих кредитних коштів в сумі 20000 грн.

ТОВ «ФК «ФК Фінтраст Україна» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення. Також, просить стягнути з відповідача 8000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу у апеляційній інстанції.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат сторонами в апеляційному порядку не переглядається, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений електронний договір №5017596 про надання споживчого кредиту у розмірі 20000 грн строком на 30 днів, який підписано одноразовим ідентифікатором (а.с. 41-45).

Відповідно до п. 1.1 цього договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3. договору. Згідно п.1.4 строк кредитування 30 днів. Порядок автопролонгації договору визначено п.4.3.

Крім того, сторони договору погодили, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, в тому числі й до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 18 квітня 2023 року, загальний розмір заборгованості 40900 грн 00 коп., з яких 20000 грн 00 коп. - тіло кредиту та 20900 грн 00 коп. - нараховані відсотки (а.с. 27-31, 40).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем набуто право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредитної заборгованості відповідачем за цим договором не були виконані, а тому права позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків, нарахованих в межах дії договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

За змістом ст.ст. 2, 12, 13, 81 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін та диспозитивність.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, у якому сторони погодили всі істотні умови договору.

Відповідач не заперечував ані факту укладення кредитного договору, ані отримання від ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів в сумі 20000 грн.

Твердження відповідача про нікчемність умов, укладеного між ним та ТОВ «Авентус Україна» договору колегія суддів вважає безпідставними.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, що передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач, підписуючи договір про надання споживчого кредиту, погодився з його умовами, в тому числі і в частині строків кредитування та розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Частиною 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», на яку посилається відповідач в своїх доводах, визначено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Проте, нараховані відповідачу до стягнення 20900 грн є відсотками за користування кредитними коштами, а не неустойкою, як помилково вказує відповідач.

Відповідно до п.4.3.1 договору про надання споживчого кредиту від 03 листопада 2021 року у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредитування продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто в даному випадку кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідно до п.4.3.2 укладеного договору споживач надає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом і не відбулося продовження кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору. Згідно п.4.4 договору порядок продовження строку дії договору, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п.4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 договору - письмово, що відповідає ст. 207 ЦК України (а.с. 71).

Тобто, підписуючи договір про надання споживчого кредиту, відповідач погодився із його умовами, зокрема і щодо автоматичного продовження строку кредиту на строк до 90 днів, в випадку невиконання ним свого зобов`язання, в частині повернення кредитних коштів протягом 30 днів з моменту їх отримання.

Умови укладеного договору про надання споживчого кредиту від 03 листопада 2021 року, в частині автоматичної пролонгації строку його дії, недійсним не визнавалися, а тому в силу ст. 204 ЦК України є правомірними.

Долучені до позовної заяви копії договорів, зокрема і договір факторингу з додатками, подані позивачем з використанням системи «Електронний суд», які були засвідчені електронним цифровим підписом представника позивача. Сумнівів в достовірності цих доказів не вбачається, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці докази належними та допустимими.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове

Крім того, позивачем під час апеляційного перегляду рішення суду були понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн 00 коп., що були надані адвокатом Крюковою М.В. за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується звітом про надання правової допомоги згідно договору №07/07 від 07 липня 2022 року, складеного 12 квітня 2024 року та платіжною інструкцією в національній валюті від 12 квітня 2024 року.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає розподілу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши характер спірних правовідносин, незначний ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що підлягає розподілу між сторонами понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн 00 коп., що і підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов