Справа № 296/3748/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

під головуванням судді Драча Ю.І.

за участю секретаря судових засідань Алексеєнко В.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житловим будинком; встановлення порядку користування і розпорядження земельною ділянкою; усунення перешкод у користуванні власністю

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 07.05.2020 звернулись до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення порядку користування домоволодінням, що перебуває у спільній частковій власності; встановлення порядку використання і розпорядження земельною ділянкою; усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов`язання звільнити приміщення та надати доступ до земельної ділянки.

Позов обгрунтовано тим, що жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності наступним особам: ОСОБА_10 - 8/100; ОСОБА_5 - 8/100; ОСОБА_7 - 1/6; ОСОБА_8 - 1/6; ОСОБА_9 - 1/6; ОСОБА_3 - 102/600; ОСОБА_11 - 102/600; ОСОБА_6 - 102/600.

Позивач ОСОБА_1 є власницею 8/100 (24/300) частин жилого будинку АДРЕСА_2 , що раніше належали ОСОБА_12 на підставі рішення народного суду м. Житомира від 23 березня 1963 року у справі №2-356.

Позивач - ОСОБА_5 є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 червня 2003 року № 5-533 (спадкова справа № 356/2003) 8/100 частин жилого будинку АДРЕСА_2 .

Позивачі зазначили, що жилий будинок перебуває у спільній частковій власності без виділення часток в натурі. Однак, фактично жилий будинок поділений на три квартири, що мають окремі виходи. Квартира АДРЕСА_3 перебувала у постійному користуванні спадкодавців позивачів - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Договір про порядок володіння та користування спільним майном не укладено.

26 грудня 2019 року на ім`я відповідача - ОСОБА_3 надіслано лист, у якому заявлено пропозицію щодо складення, підписання та нотаріального засвідчення Договору про порядок володіння та користування спільним майном. 16 березня 2020 року на ім`я інших співвласників зроблено письмові пропозиції про складення, підписання та нотаріального засвідчення договору про порядок володіння та користування спільним майном. Однак, пропозиції залишились без відповідей.

Крім цього зазначено, що ОСОБА_14 за своїм власним переконанням вважає, що позивачі не є власниками, а тому самовільно зайняла квартиру під АДРЕСА_3 та змінила замок на вхідних дверях, тому позивачі не мають доступу до земельної ділянки та будинку. Крім цього позивач зверталась до правоохоронних органів 16.03.2020 з метою вирішення конфліктної ситуації. Враховуючи, що дійти добровільної згоди щодо визначення порядку користування спільним будинком та земельною ділянкою немає можливості, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Сингаївського О.П. від 18.05.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (том 1, а.с. 65).

08.09.2020 позивачами подано уточнену позовну заяву, в якій відповідачами зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , позовні вимоги залишено без змін (том1, а.с. 89-93).

14.09.2020 ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2002 (том 1, а.с. 141-144).

Крім цього, 14.09.2024 ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву( том1, а.с. 155-161) в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки квартири АДРЕСА_4 немає та ніколи не було, тому ніяких перешкод у користуванні власністю відповідачі не могли чинити. Також, заперечили факт користування належного позивачам майном, враховуючи, що право власності усіх співвласників будинку визначено в долях, які не виділялись в натурі, порядок користування вказаним будинком не встановлювався між співвласниками, а квартир в будинку юридично не існує.

Протокольною ухвалою суду від 19.11.2020 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви (том 1, а.с. 203).

19.07.2021 позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подано заяву про зміну предмета позову (том1, а.с. 236-239).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.02.2022 у справі призначено судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, проведення якої доручити судовому експерту ОСОБА_15 (м. Житомир вул. Лисенка, 16 оф.6) (том 2, а.с. 216-217).

26.05.2023 представником позивачів ОСОБА_2 подано заяву про здійснення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з перебуванням судді Сингаївського О.П. в ЗСУ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023 справу передано судді Драч Ю.І. для розгляду.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Драча Ю.І. від 30.05.2023 прийняти до свого провадження та відновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житловим будинком; встановлення порядку користування і розпорядження земельною ділянкою; усунення перешкод у користуванні власністю. Повторно розпочато розгляд справи та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

24.01.2024 позивачі у справі подали уточнюючу позовну заяву про зміну предмета позову.

Протокольною ухвалою суду від 20.05.2024 прийнято відмову позивачів від позову до відповідачів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та закрито підготовче провадження у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказавши що відповідно до документів все майно поділено. Крім цього, відповідачем зазначено, що вона сама зробила ремонт у приміщеннях, які позивачі просять виділити у їхню власність, провела воду та газ за власні кошти.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 8/100 частин жилого будинку АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2002 року (том 1, а.с. 16).

ОСОБА_5 є власником 8/100 частин жилого будинку АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.2003 року (том 1, а.с. 17).

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є власниками 102/300 частин жилого будинку АДРЕСА_2 відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2018 року (том1, а.с. 164, 164 (зворот)).

Іншими власниками житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_9 1/6 частка, ОСОБА_8 1/6 частка, ОСОБА_7 1/6 частка (том 2, а.с. 165).

Крім цього судом встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні усіх співвласників домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 немає кадастрового номера. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0056 частково розташована в межах фактичного землекористування будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,вказане вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 465/10-2022 від 31.10.2022 (том 3, а.с. 35-36).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Загальними положеннями частини 2статті 386 ЦК Українипередбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на висновки, сформульовані в її постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), що володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). А також, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz(нім.) - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

За приписами статті356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

За статтею 357ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників, або законом.

Згідно з ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у справі спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користуванням майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласникам порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном.

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпоряджання спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України, як спроба реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України. Умова не є обов`язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно із пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту статті 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі №6-12цс13 міститься висновок, що «у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників із урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі №6-1443цс16

Під час розгляду справи встановлено, що існує обставина, котра характеризується наявними неприязними стосунками у сторін по справі, через що досягти домовленості з приводу користування спірним домоволодінням сторони у позасудовому порядку не спромоглися.

Відповідач заперечує щодо встановлення порядку користування житловим будинком у спосіб, зазначений у позові.

Натомість, для з`ясування обставин щодо можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком та виділення відповідних житлових приміщень у даному нерухомому майні, а також встановлення порядку користування земельною ділянкою , що безумовно має значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо.

Пунктом 1 частини першої статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Так, позивачем у справі було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Отримавши висновок експертів за результатами проведення експертизи, позивачі надали можливість відповідачу з ним ознайомитися. Однак, відповідач ОСОБА_3 зазначила, що жоден із запропонованих експертом варіантів не відповідає її інтересам та суперечить розміру визначених ідеальних часток власності сторін.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. відповідно доЗакону від 17.07.1997 р. №475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», визначений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Згідно ст.319ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Заслухавши доводи та обгрунтування сторін щодо поділу житлового будинку суд враховує, що варіант 1-2 висновку експертів (додаток №2 до висновку № 465/10-2022) за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, на якому наполягає позивач, передбачає мінімальне відхилення від розміру часток - на 2,45 кв.м. менше для позивачів, що еквівалентно грошовій компенсації 2981 грн.

Щодо поділу житлового будинку суд приймає, що у запропонованих варіантах, приміщення в житловому будинку, які виділяються ізольовані та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого використання.

Згідно висновку експерта № 465/10-2022 від 31.10.2022 встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1886 га що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не вбачається за можливе, оскільки в наданих на дослідження матеріалах, відсутні відомості щодо земельної ділянки, а саме: конфігурації (схеми, плани, тощо) та чіткого місце розташування; - значень каталогу координат поворотних точок зовнішніх меж; прив`язка меж на території, тощо.

Разом із цим, запропоновано втсановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1700 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 межі якої визначені за фактичним землекористуванням для ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно до вимог нормативно-правових актів та часток співвласників.

Можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою площею ,1700 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 розроблені виходячи з ідеальних часток співвласників в житловому будинку з урахуванням варіанту виділу земельних поліпшень , які зображені на схемах в: - додатку № 3 (варіант №1 встановлення порядку користування земельною ділянкою до варіанту № 1 виділу часток в житловому будинку (див. разом з додатком № 2 та таблицею №28));

-додатку №4 (варіант №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою до варіанту № 1 виділу часток в житловому будинку (див. разом з додатком № 2 та таблицею №28));

-додатку № 5 (варіант №3 встановлення порядку користування земельною ділянкою до варіанту № 2 виділу часток в житловому будинку (див. разом з додатком № 2 та таблицею №29));

Оскільки, відповідач не підтримала жоден із запропонованих варіантів експертом, суд вважає доведеним позивачем твердження, що найкращим варіантом для всіх сторін є перший варіант (Додаток № 3) до висновку судового експерта ОСОБА_15 № 465/10-2022 від 31.10.2022 року зробленого за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

За вищевстановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виділити у спільну часткову власність в натурі позивачеві ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт: № НОМЕР_2 , виданий 18 листопада 2019 року; орган, що видав -1810) та позивачеві ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт: № НОМЕР_2 , виданий 18 листопада 2019 року; орган, що видав - 1810) належну їм частку, що складає 16/100 загальною площею 32,9 кв.м., що складається з: коридору (приміщення 3-1) площею 5.1 кв.м.; кухні (приміщення 3-2) площею 11,1 кв.м.; жилої кімнати (приміщення 3-3) площею 16.7 кв.м. та сарай - літера «Д» згідно варіанту 1-2 висновку експертизи ( додаток №2 до висновку № 465/10-2022.

Встановити порядок користування і розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 за першим варіантом (Додаток № 3) до висновку судового експерта Свістунова І.С. № 465/10-2022 від 31.10.2022 року зробленого за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи відповідно до якого:

Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 236,0 кв.м (0,0236 га), що на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим ром), яка проходить по точках: 33-34-35-36-37-38-39-40-41-42-43-33 зі сторонами: 1,45м-1,0м.-3,22м-лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А»)-2,21м-5,13м- 15,5м-14,56м-11,38м-3,67м-2,0м, в тому числі ділянку площею 4,2 кв.м (0,00042 га), що на схемі позначена під № 1-1 (зображена зеленим кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках: 34-35-36-52-51-34, зі сторонами: 1,0м-3,22м-1,0м-4,22м-1,0м надати з обмеженим використанням для забезпечення власників/користувачів квартири АДРЕСА_5 ) можливістю доступу, обслуговування та поточного ремонту житлового будинку відповідно до п.6.1.41 ДБНБ.2.2-12:2019.

Виділити користуванні інших співвласників ( ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 ) земельну ділянку площею 1392,0 кв.м. (0,1392 га), що на схемі позначена під № 3 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-49-48-47-46-45-44-43-42-41-40-39-38-37-36-35-34-33-32-31-30-29-28-27-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24-25-26-1, зі сторонами: 11,49м-19,34м-8,52м-7,17м-10,24м-6,57м-2,28м-6,2м-11,66м-4,8м-2,09м-4,43м-1,56м-2,62м-2,65м-14,45м-2,0м-3,67м-11,38м-14,56м-15,5м-5,13м-2,21м-лінія проходить по лінії поділу житлового будинку «А»)-3,22м-1,0м-1,45м- 7,71м-3,45м-1,44м-1,0м-4,65м-1,0м-6,66м-3,4м-3,07м-3,25м-1,18м-3,43м-3,73м-3,55м-3,11м-3,2м-3,22м-22,36м- 7,93м-4,35м- 7,64м.

В спільному користуванні власників/користувачів квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 залишити земельну ділянку площею 72,0 кв.м (0,0072 та), що на схемі позначена під № 3 (зображена блакитним кольором), яка проходить по точках: 11-12-13-27-28-29-30-31- 32-33-43-44-45-46-47-48-49-11 зі сторонами: 3,23м-1,04м-6,66м-1,0м-4.65м-1,0м-1,44м-3,45м-7,71м-2,0м-2,0м-14,45м-2,65м-2,62м-1,56м-4,43м-2,09м, в тому числі ділянку площею 5,6 кв.м (0,00056 га), що на схемі позначена під № 3-1 (зображена блакитним кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках: 27-28-29-30-50-27, зі сторонами 1,0м-4,65м-1,0м-5,65м-1,04м надати з обмеженим використанням для забезпечення власників/користувачів квартири АДРЕСА_6 ) можливістю доступу, обслуговування та поточного ремонту житлового будинку відповідно до п.6.1.41ДБН Б. 2.2- 12:2019.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 745,25 грн. компенсацію за отриману збільшену частку, 2595,59 грн. витрат за проведення експертизи, 378,00 грн. за витребування доказів та 630,60 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 745,25 грн. компенсацію за отриману збільшену частку, 2595,59 грн. витрат за проведення експертизи, 378,00 грн. за витребування доказів та 630,60 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 745,25 грн. компенсацію за отриману збільшену частку, 2595,59 грн. витрат за проведення експертизи, 378,00 грн. за витребування доказів та 630,60 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 745,25 грн. компенсацію за отриману збільшену частку, 2595,59 грн. витрат за проведення експертизи, 378,00 грн. за витребування доказів та 630,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ю. І. Драч