Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1643/23
Провадження № 2-п/382/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Яготин Бориспільський район Київська область

Яготинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Савчака С.П. без повідомлення учасників розглянувши клопотання ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з матері на користь батька та про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04.01.2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, припинено з 05.07.2023 року стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Повне заочне рішення було складене та підписана 05.01.2024 року.

Повне заочне рішення ОСОБА_1 отримав 11.01.2024 року, що підтверджується підписом на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення…(а.с. 96).

03.05.2024 року ОСОБА_1 подано до відділення поштового зв`язку заяву про перегляд заочного рішення в якій міститься клопотання про поновлення йому строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, що підтверджується відтиском на конверті штампу відділення поштового зв`язку.

Клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення обґрунтовано тим, що копію оскаржуваного рішення відповідач отримав 16 січня 2024 року, однак у зв`язку з відсутністю юридичної освіти та незгодою з ним, він помилково звернувся одразу із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду, ухвалою якого від 29.02.2024 року було відкрито провадження у справі.

Вказані дії в сукупності призвели до того, що ОСОБА_3 було пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та він не міг подати докази того, що він безробітний та проживає з працездатною матір`ю, яка не отримує жодних доходів при цьому позивачка про це суд не повідомила.

З аналізу норм ст. 180-182 СК України слідує, що на особу, яка звернулася з позовом про стягнення аліментів покладається обов`язок доведення факту проживання дитини з нею, а саме на відповідача покладено обов`язок доведення факту неможливості сплачувати аліменти у розмірі про який просить позивач внаслідок стану здоров`я, матеріального стану платника аліментів, наявність утриманців тощо.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ОСОБА_1 у встановлений статтею 284 ЦПК України не звернувся з заявою про перегляд заочного рішення. При цьому, судом в рішенні від 04.01.2024 року, у резолютивній частині цього заочного рішенні відповідачу було роз`яснено строк та порядок подання заяви про його перегляд, а саме вказано, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

ОСОБА_1 12.02.2024 року звернувся з апеляційною скаргою на заочне рішення суду від 04.01.2024 року до Київського апеляційного суду всупереч вимогами ст. 284 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.41)»;

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення від 29.10.2015 у справі «Ustimeтko v. Ukraine», п.46)».

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення суддя враховує критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).

Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

Подання відповідачем ОСОБА_1 всупереч визначеному законом процесуальному порядку апеляційної скарги на заочне рішення до суду апеляційної інстанції, а не заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції після отримання його копії не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання заяви.

Наведене узгоджується з принципом римського права «знання закону презюмується», згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Зворотнім боком презумпції знання закону виступає загальновизнаний принцип права «незнання закону не звільняє від відповідальності», що часто позначається за допомогою латинської формули ignorantia legis non excusat. Ignorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (з латинської «незнання закону не є виправданням ні для кого») це правовий принцип, згідно з яким людина, яка не знає певного закону, не може уникнути відповідальності за порушення такого закону лише тому, що вона не знала про нього.

Тому твердження заявника про його необізнаність про порядок перегляду заочного рішення внаслідок відсутності юридичної освіти не може свідчити про поважність пропуску строку на подання заяви про його перегляд.

У зв`язку з зазначеним, у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви на перегляд заочного рішення слід відмовити. При цьому, суд при прийнятті вказаного рішення керується правими висновками викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 року у справі № 756/11081/20.

Крім того, внаслідок відмови в задоволенні клопотання про поновлення строку на перегляд заочного рішення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду.

Одночасно суд роз`яснює відповідачу про можливість звернення з позовом про зміну розміру аліментів у випадку виникнення певних обставин відповідно до ст. 192 СК України після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів.

Керуючись ст. 126-127, 284, 259-261, 351-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Повна ухвала складена та підписана 01 липня 2024 року.

Суддя Савчак С.П.