РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Кондрашин В.Р.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому з врахування заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду 27 333,95 грн., моральну шкоду 50 000,00 грн., понесені витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 50 00,00 грн., стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в якості компенсації матеріальної шкоди 10 310,32 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталась 17.08.2021 року за участю автомобіля марки «FORD» модель «FIESTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля марки «PEUGEUOT 807», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вину ОСОБА_3 у ДТП встановлено постановою Франківського районного суду м.Львова від 28.04.2023 року у справі №465/10044/21. У зв`язку з тим, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншурпнс Груп» виплатила позивачу страхове відшкодування у сумі 13832,27 грн. Вважає, що страхова компанія повинна доплатити позивачу 10310,32 грн., як різницю між встановленою експертом сумою вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 24142,59 грн. (без врахування ПДВ на складові) та фактично виплаченою сумою 13832,27 грн., а решта вартості відновлювального ремонту повинна бути відшкодована винуватцем ДТП. Крім того, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути моральну шкоду 50000,00 грн., оскільки позивач після ДТП перебуває у стані хронічного стресу, що призвело до загострення хвороб та завдає їй моральних страждань.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2023 року для розгляду справи визначено суддю Франківського районного суду м.Львова Мигаль Г.П.

Ухвалою від 30.06.2023 року задоволено самовідвід судді Франківського районного суду м.Львова Мигаль Г.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2023 року для розгляду справи визначено суддю Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О., а ухвалою судді від 21.07.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді від 15.09.2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив, у якому заперечує проти позовних вимог, оскільки розмір шкоди заявлений позивачем не відповідає фактичним обставинам та не підтверджується належними й допустимими доказами. Із доданого позивачем рахунку на оплату ТзОВ «Велет Авто» від 28.09.2021 року №2030 на суму 45982,77 грн., не вбачається які саме пошкодження отримав автомобіль, чи були такі наслідком ДТП, чи оплачений цей рахунок позивачем. Звертає увагу, що рахунок складений не на дату ДТП. Вважає, що оскільки розмір майнової шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, то належним відповідачем за таким вимогами є страхова компанія ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп», якою була застрахована його цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «PEUGEUOT 807». Вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази того, що понесені страждання позивача були наслідком ДТП, розмір моральної шкоди не обґрунтований належними доказами, наведені позивачем обставини не свідчать про глибину душевних та фізичних страждань. З наведених підстав на думку відповідача у позові слід відмовити.

24.11.2023 року позивачем подано клопотання, в якому просила додати до матеріалів справи висновок судового експерта Галамай Б.І. від 20.11.2023 року №135 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «FORD Fiesta» становить 58449,61 грн. з врахуванням ПДВ на складові.

12.12.2023 року від позивача надійшла уточнена позовна заява.

25.01.2024 року від відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує тим, що позивач та відповідач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» досягли згоди про розмір страхового відшкодування 13832,27 грн. на підставі ремонтної калькуляції та актів огляду транспортного засобу, і позивач будь-яких заперечень не висловлювала. Тому, згідно зі ст.29, п.36.2 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в повному обсязі виконало обов`язок з виплати страхового відшкодування. Звертає увагу, що висновок експерта ОСОБА_7 №135 складений станом на 07.11.2023 року, а не на дату ДТП 17.08.2021 року. Використаний для розрахунку курс валют 1 eur = 40,08 грн., натомість згідно з ремонтною калькуляцією від 22.02.2022 №22-0521490: 1 eur = 31,8 грн., що вплинуло на більші ціни у висновку експерта, а відтак такий не відображає реальну вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача, і не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом.

Ухвалою суду від 29.02.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник адвокат Янівська Г.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Гай О.О. позов заперечили, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у судове засідання не з`явився, разом з тим у відзиві заявив клопотання про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 17 серпня 2021 року о 21:10 год. у м.Львові на перехресті вул.Тролейбусна-Наукова, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «PEUGEUOT 807», реєстраційний номер НОМЕР_2 , розпочавши рух на зелене світло світлофора на регульованому перехресті, проявив неуважність та здійснив зіткнення з автомобілем марки «FORD Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який завершував рух через перехрестя. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 28.04.2023 року у справі №465/10044/21, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась, винним у цій дорожньо-транспортній пригоді та вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_3 (а.с.7-8).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія ОСОБА_3 у завданні пошкоджень автомобілю марки «FORD Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «PEUGEUOT 807», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була застрахована у страховій компанії ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом від 31.12.2020 року №ЕР-202385673, строком дії з 03.01.2021 року до 02.01.2022 року, страховою сумою на одного потерпілого за заподіяну шкоду майну 130 000,00 грн., розміром франшизи 0 грн. (а.с.57).

20.08.2021 року та 31.01.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), на підставі яких 22.02.2022 року складено ремонтну калькуляцію №22-0521490(а.с.222-223).

Згідно з ремонтною калькуляцією від 22.02.2022 року №22-0521490 вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 31 650,71 грн., зношення запчастин 17 818,44 гривень., загальна сума з врахуванням зношення запчастин 13 832,27 гривень.

23.02.2022 року ОСОБА_1 заявою щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування підтвердила, що між потерпілим і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування 13 832,27 гривень.

09.03.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» склало страховий акт №90 щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 13 832,27 гривень(а.с.86).

Разом з тим, щодо ремонту пошкодженого автомобіля позивач звернулася до ТзОВ «Велет Авто», вартість якого згідно з рахунком від 28.09.2021 року №2030 (а.с.15) склала 45 982,77 гривень, а відповідно до рахунку від 28.04.2023 року №2248 (а.с.94) вартість ремонту становить 67 828,34 гривень.

20.11.2023 року судовим експертом Галамай Богдан Іванович складено висновок №135 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи(а.с.95-118), відповідно до якого встановлено пошкодження автомобіля «FORD Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.99), вартість відновлювального ремонту в цінах, станом на момент встановлення винуватця ДТП 28.04.2023 року, становить 50 825,83 гривень (без врахування ПДВ на складові) та 58 449,61 гривень(з врахуванням ПДВ на складові), вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля у цінах станом на 28.04.2023 року становить 24 142,59 гривень(без врахування ПДВ на складові) та 26 429,72 гривень(з врахуванням ПДВ на складові), що підтверджено ремонтною калькуляцією від 28.04.2023 №135(а.с.104-105).

Проведення вказаної експертизи оплачено позивачем 07.11.2023 року у сумі 5 000 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «Укрсиббанк» до платіжної інструкції на переказ готівки №2026(а.с.119).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У пунктах 135-137 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що:

«розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20))».

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до складання ремонтної калькуляції ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 22.02.2022 року №22-0521490, зверталася до ТзОВ «Велет Авто» щодо ремонту пошкодженого автомобіля, вартість якого визначено у розмірі 45 982,77 гривень.(рахунок від 28.09.2021 року №2030), більшому за вартість відновлювального ремонту, розрахованого у згаданій ремонтній калькуляції 31 650,71 гривень, що не дає підстав для переконання відносно досягнення згоди про розмір здійснення страхового відшкодування та небажання в майбутньому проводити оцінку чи експертизу пошкодженого майна.

Більше того, заява ОСОБА_1 від 23.02.2022 року щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, розроблена відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та виготовлена шляхом нанесення друкованого тексту, без можливості внесення змін до такого.

Втім, матеріали справи не містять жодних доказів, що під час підписання цієї заяви, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» роз`яснило ОСОБА_1 її права та наслідки підписання такої заяви.

Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 року по справі №320/9174/15-ц: «Тлумачення правової норми спеціального закону (абз.2 п.36.2 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судами в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України.

Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону №1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.»

У пункті 1263 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц зазначено, що положення Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Таким чином, враховуючи, що виплачена ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сума страхового відшкодування є значно меншою від оціненої судовим експертом ОСОБА_7 майнової шкоди, а ліміт відповідальності страховика становить 130 000 грн., позивач не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, а обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тому слід дійти висновку про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача суми 10 310,32 гривень, як різниці між встановленою експертом вартістю відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля 24 142,59 гривень(без врахування ПДВ на складові) та розміром виплаченого раніше відшкодування 13 832,27 гривень.

Доводи відповідача про те, що позивач узгодила суму страхового відшкодування, а відтак не вправі претендувати на більшу суму, суд відхиляє, оскільки статті 2, 22, 29, 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди, а підписана позивачем заява не передбачена зазначеним законом, розроблена відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», не містить роз`яснення наслідків підписання такої та не містить застережень, що така сума страхового відшкодування є остаточною, перегляду чи оскарженню не підлягає.

Отже, вищезазначені обставини, на думку суду, не можуть свідчити про досягнення згоди в частині розміру страхового відшкодування між позивачкою (потерпілою) ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідачем (страховою) ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відносно позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 27 333,95 гривень суд зазначає наступне.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 21 грудня 2020 року №911/286/20, від 13.03.3018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17.

Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 20.11.2023 року №135, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ марки «FORD Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, складає 50825,83 грн. (без врахування ПДВ на складові), що перевищує розмір страхового відшкодування 24 142,59 грн. (без ПДВ). Тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить у розмірі 26 683,24 грн. (50825,83 грн. 24 142,59 грн.).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання,оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, від 9 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення індексу інфляції та 3 % річних.

Беззаперечно встановивши, що відповідач ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право і на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України

Як вбачається із розрахунку наданого стороною позивач(а.с.210), представник позивача просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 27 333,95 гривень, з яких: різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням 26 683,24 грн.; три відсотки річні 495,65 грн., інфляційні втрати 155,05 грн.

З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги сторони позивача даний розрахунок, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач ОСОБА_3 та його представник обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності зазначених коштів до суду не надходило.

Враховуючи наведене, позовна вимога стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є підставною і така підлягає до задоволення

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 27 333,95 грн., а також 5 000,00 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що ДТП стало результатом винних дій водія ОСОБА_3 .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відтак, обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП моральної шкоди покладається на винуватця ДТП ОСОБА_3 .

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, доведеність вини відповідача ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна, характер майнових втрат, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку неможливістю експлуатації невідремонтованого транспортного засобу, тривалість відсутності відшкодування завданих збитків, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди необхідно визначити у 20 000 гривень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, доводи учасників, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.9,10), позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 02.06.2022 року № та серії НОМЕР_4 від 22.06.2022 року № (термін дії довічно), а тому в силу вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» має право на пільги, а саме звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, у зв`язку з чим з відповідачів ОСОБА_3 та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 536,80 гривень з кожного окремо.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України

ВИРІШИВ:

позов частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 27 333,95 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та 5 000 грн. витрат за проведену судову автотоварознавчу експертизу, а всього разом 52 333,95 гривень (п`ятдесят дві тисячі триста тридцять три гривень, дев`яносто п`ять копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_5 доплати страхового відшкодування у розмірі 10 310,32 грн.(десять тисяч триста десять гривень, тридцять дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 536,80 гривень в дохід держави.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» судовий збір в сумі 536,80 гривень в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання:АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місцезнаходження: м. Київ вул. Глибочицька, 44.

Дата складення повного судового рішення 09.05.2024 року.

Суддя: Мартинишин М.О.