Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/208/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області в м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів. У поданій позовній заяві позивачка просить суд припинити стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі заочного рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2023 року по справі № 287/597/23 (2/278/270/23), починаючи з 01 вересня 2023 року. Стягувати з ОСОБА_4 , місце проживання: Житомирська область, Коростенський район, с. Лопатичі, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 січня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтовання позову, зазначає, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. У березні 2023 року відповідач звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовом про стягнення з позивачки аліментів на утримання їх спільного сина, який проживав на той час з батьком. Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26.07.2023 року позов задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісяця, починаючи з 15.03.2023 року та до повноліття дитини. Позивачці не було відомо про ухвалення щодо неї зазначеного рішення, оскільки вона підтримувала матеріально свою дитину і батько дитини не повідомляв про те, що звернувся до суду з указаним позовом. Після ухвалення судового рішення відповідач не звертав його до виконання. Про вказане рішення позивачці стало відомо після надходження відомостей з ДВС про необхідність сплати судового збору. Позивачка зазначає, що з 01 вересня 2023 року син ОСОБА_5 постійно проживає з позивачкою, перебуває на очній формі навчання у 11-Г класі Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 20 Черкаської міської ради Черкаської області. На думку позивачки, факт проживання дитини з матір`ю, з якої стягуються аліменти на користь батька на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивачки від сплати аліментів. В зв`язку з тим, що син ОСОБА_5 проживає з матір`ю з 01 вересня 2023 року, перебуває на її утриманні, враховуючи ту обставину, що відповідач не звертав виконавчий лист на виконання, тому є всі підстави для задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача з 01 вересня 2023 року. Також позивачка вважає, що слід стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду , тобто з 16 січня 2024 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Винару Л.В.

На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

17.04.2024 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі відмовлено. Продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання на 15 год. 00 хв. 23.05.2024 року. Надано відповідачу ОСОБА_4 додатковий строк на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 23.05.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 15 год. 00 хв. 25.06.2024 року.

25.06.2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кухаренко О.В. про зупинення провадження у справі. Також, ухвалою суду від 25.06.2024 року продовжено процесуальний строк розгляду справи до 28.06.2024 року включно. Судове засідання відкладено на 14 год. 00 хв. 28.06.2024 року.

28.06.2024 року від представника відповідача адвоката Кухаренко О.В. до суду надійшли письмові додаткові пояснення у справі, у яких, зокрема, зазначає, що дитина постійно перебувала на утриманні батька, про що свідчить акт опитування дитини, який складено 26 червня 2024 року, мати опосередковано брала участь в утриманні . Крім того, враховуючи той факт, що дитина наразі проживає із батьком, перебуває на його утриманні, а відтак відсутні підстави для припинення стягнення аліментів. З огляду на зазначене, у сторони позивачки відсутні будь-які правові підстави для припинення стягнення аліментів, оскільки дитина фактично проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні, а відтак позов не підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів є похідними від позовних вимог про припинення стягнення аліментів, тому вони не підлягають задоволенню в повному обсязі. Тому просить суд врахувати ці пояснення при ухваленні судового рішення та у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів відмовити в повному обсязі. Також, до додаткових пояснень додано копію довідки Олевської міської ради Житомирської області від 24.06.2024 року за № 1145 та копію акту опитування дитини в порядку статті 171 СК України, якій відомі фактичні обставини від 26.06.2024 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, що стверджується матеріалами справи. Заяв про відкладення розгляду справи сторони не подали. Відзив на позов відповідач до суду не надав.

Представник позивачки адвокат Соколишина Л.Б., яка приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вважає, що справу можливо розглянути за відсутності позивачки та відповідача. Стверджує, що була домовленість батьків, що дитина проживатиме з батьком та матір`ю. Тому позивачка була здивована позовом про стягнення з неї аліментів. Не заперечує період проживання дитини з батьком. При цьому дитина до 15.06.2024 року проживала разом з позивачкою, навчалась у Черкаській спеціалізований школі, перебувала на утриманні позивачки. Не визнає, що на даний час дитина проживає з батьком, оскільки дитина знаходиться на канікулах з батьками відповідача. На думку представника позивачки, стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача необхідно відповідачу з метою звільнення з військової служби, оскільки він вже має на утриманні двох дітей. Заперечує відносно задоволення клопотання представника відповідача про долучення доказів.

Представник відповідача адвокат Кухаренко А.В., яка приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відносно позовних вимог заперечує повністю. Вважає, що справу можливо розглянути за відсутності позивачки та відповідача. Також, заявила клопотання про долучення доказів, які додані до додаткових письмових пояснень до матеріалів справи, оскільки вони були отримані вже після закриття підготовчого засідання. Стверджує, що дитина опитувалась 26.06.2024 року у присутності відповідача, який є батьком дитини в с. Лопатичі Коростенського району Житомирської області, де наразі проживає дитина, якій є 17 років. Відповідач зареєстрований в с. Лопатичі та проживає за місцем реєстрації, на період навчання дитина проживала за місцем проживання матері, але перебувала на фінансовому утриманні батька. Також, між батьками дитини є домовленість про проживання дитини почергово з з батьком та матір`ю, при цьому не заперечує , що у період з 01.09.2023 по 25.05.2024 року дитина проживала з матір`ю. Батько дитини перебуває на службі у ЗСУ з 09.08.2023 року , на даний час відповідач у відпустці з 25.06.2024 року. Окрім цього, повідомила, що відповідач на даний час одружений з іншою жінкою та має спільну дитину, також має на утриманні дочку дружини від попереднього шлюбу.

Враховуючи думку представників сторін про можливість судового розгляду справи за відсутності позивачки та відповідача, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду за відсутності сторін, які не з`явилися у судове засідання, за наявними матеріалами справи, з урахуванням пояснень представників сторін.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, дійшов наступного висновку.

Стосовно клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, які додані до додаткових письмових пояснень, а саме копії довідки Олевської міської ради Житомирської області від 24.06.2024 року за № 1145, копії акту опитування дитини в порядку статті 171 СК України, якій відомі фактичні обставини від 26.06.2024 року , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Представник відповідача не був позбавлений можливості надати суду усі наявні у неї докази на стадії підготовчого провадження. Будь-яких заяв про неможливість подання вказаних доказів під час підготовчого провадження по даній справі з об`єктивних причин від представника відповідача не надходило.

Також, представником відповідача не обґрунтовано неможливість подання таких доказів на стадії підготовчого розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи копії довідки Олевської міської ради Житомирської області від 24.06.2024 року за № 1145, копії акту опитування дитини в порядку статті 171 СК України, якій відомі фактичні обставини від 26.06.2024 року, у якості доказів слід відмовити.

Відповідно до п. п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.02.2014 року у справі № 712/529/13-ц, що стверджується копією рішення суду (а.с. 14).

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 10).

Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26.07.2023 року по справі № 287/597/23 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, починаючи з 15.03.2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» (а.с. 15,16).

Згідно із довідкою ТОВ «ЖЕК «БУДІВЕЛЬНИК» за № 1 від 08.01.2024 року позивачка дійсно зареєстрована та проживає з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 перебуває на повному фінансовому утриманні матері ОСОБА_3 (а.с.11).

З акту опитування сусідів від 08.01.2024 року вбачається, що мешканці гуртожитку по АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 стверджують, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її повному утриманні (а.с. 12).

Згідно довідки № 13 від 10.01.2024 року Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 20 Черкаської міської ради Черкаської області вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в 11-Г класі Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 20. З 01.09.2023 року школа працює за очною формою навчання. ОСОБА_3 , матір учня, одноосібно займається вихованням дитини, цікавиться успіхами , підтримує контакт з класним керівником з приводу навчання учня. Батько ОСОБА_4 участі у шкільному житті дитини не бере, батьківські збори не відвідує (а.с.13).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову.

При цьому відповідно до статті 182 СК України та роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України).

Так, відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України).

Виходячи з наведеного та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного Кодексу України, вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з одним із батьків.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Як вбачається з частини 2 статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на утриманні матері ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи, відтак після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивачки стягувалися аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. Чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого листа про стягнення аліментів чи його скасування. Тому, вимога про припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання дитини, що стягуються за заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2023 року (справа № 287/597/23) підлягає задоволенню, однак датою припинення стягнення з позивачки аліментів суд вважає дату звернення з даним позовом до суду 30 січня 2024 року.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітній син ОСОБА_7 перестав проживати з батьком та проживає з матір`ю, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивачки шляхом звільнення від примусового стягнення на користь батька аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився.

Окрім цього, у позові ставиться вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь позивачки, оскільки на даний час дитина знаходиться на утриманні позивачки.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав разом із батьком, а з 01 вересня 2023 року проживає з матір`ю.

Також встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в с. Лопатичі Коростенського району, Житомирської області, на даний час перебуває на військовій службі у ЗСУ, при цьому їх спільний з позивачкою син ОСОБА_5 проживає від нього окремо. Дитина проживає за місцем фактичного проживання своєї матері в м. Черкаси, де навчається у школі, що підтверджується матеріалами справи. На думку суду, перебування дитини на період літніх канікул за місцем проживання батька не звільняє його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Вказані обставини є істотними та такими, що дають підстави для стягнення аліментів на користь матері.

Згідно п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Відтак, з урахуванням предмета спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Визначальною підставою стягнення аліментів є доведення факту проживання дитини із одержувачем аліментів за відсутності спору про визначення місця проживання дитини. В даному випадку спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Тому батьки несуть відповідальність за утримання дитини в рівних частках, проте з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач не надає власних коштів на утримання сина, що свідчить про те, що відповідач не виконує обов`язки, встановлені законом на утримання ним неповнолітнього сина.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що враховуючи встановлені обставини справи та факт проживання неповнолітнього ОСОБА_7 із матір`ю, існують підстави для стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина.

Визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

При цьому суд зауважує, що відповідачем не доведено, що він надавав постійну матеріальної допомогу своєму сину та що такі платежі носили регулярний характер.

Таким чином, встановивши, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає із матір`ю ОСОБА_3 за місцем її проживання, відповідач не надає систематичної допомоги на утримання спільного сина, з урахуванням того що, відповідач є особою працездатного віку, перебуває на військовій службі в ЗСУ, має певний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а також виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпечення інтересів дитини, які полягають, окрім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, при визначенні розміру аліментів, виходячи з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини, суд вважає за необхідне задоволити позовну вимогу про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки з усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 30 січня 2024 року (з дня звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (ч. 5 ст. 183 СК України), що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Також, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про припинення стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 141, 150, 160, 180, 181, 182, 188,192 Сімейного Кодексу України; ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів задоволити частково.

Припинити з 30.01.2024 року стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнення аліментів проводити з 30.01.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., які перерахувати на р/р UA0006741, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37976485 , отримувач: ГУК у Жит.обл/ТГ м.0левськ/22030101, код класифікації доходів бюджету - 22030101 , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN), «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050).

Звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору за розгляд цивільної справи Олевським районним судом Житомирської області відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_1 виданий 31.08.2005 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Представник позивачки: адвокат Соколишина Леся Богданівна, РНОКПП НОМЕР_3 , місце знаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 44/1, офіс 402.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача : адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна, РНОКПП НОМЕР_5 , місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 14А, офіс 72.

Суддя: Л.В.Винар