Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/914/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Діброви О.В.,

з секретарем Ніконенко О.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 й ОСОБА_7 про розподіл в натурі житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою, в якій просять розділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , та перебуває у спільній частковій власності сторін; припинити право спільної часткової власності із відповідачами; визначити їм частку у розмірі 1/3 кожному із виділенням в окремий об`єкт такі приміщення: веранда 2-1 пл. 15 кв.м, сан. кімната 2-2 пл. 4.9 кв.м, кухня 2-3 пл.10,7 кв.м, кімната 2-4 пл. 23 кв.м, кімната 2-5 пл.23,9 кв.м, кімната 2-6 пл.17 кв.м, коридор 2-7 пл.5,4 кв.м, кладова кімната 2-8 пл.1,1 кв.м.

Свої вимоги мотивують тим, що виникла необхідність виготовити правовстановлюючі документи на належну їм частину земельної ділянки, однак, для належної реєстрації право власності на земельну ділянку потрібне звернення власників нерухомого майна.

Сторони про час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явились та просять справу розглядати без їх участі; відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №398985141 від 12 жовтня 2024 року (а.с.11-13) житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 195,5 кв.м, житловою площею 127,5 кв.м, на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 й ОСОБА_5 в розмірі 1/8 частки кожному та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки кожному.

Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , не приватизувалась, що підтверджується довідкою Народицької селищної ради Житомирської області №01-16/2549 від 14 жовтня 2024 року (а.с.7).

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтями 355, 356 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частини 1 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення.

Таким чином, з аналізу змісту статтей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України слідує, що виділ (поділ) часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18).

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного рухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого на АДРЕСА_3 від 11 жовтня 2024 № 123 (а.с.19) вбачається, що за технічними показниками об`єкт є відокремленим, має окремий вхід, комунікації та може бути виділений в натурі в окремий житловий будинок.

Таким чином, визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, позов підлягає задоволенню.

Позивачі сплатили судовий збір в сумі 2656 гривень 83 копійки, а тому, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачів слід стягнути сплачений останніми судовий збір.

Керуючись ст.ст. 361, 364, 367 ЦК України, 3, 10, 81, 141, 200, 206, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Розділити в натурі перебуваючий у спільній частковій власності житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 в окремий об`єкт такі приміщення: веранда 2-1 пл. 15 кв.м, сан. кімната 2-2 пл. 4.9 кв.м, кухня 2-3 пл.10,7 кв.м, кімната 2-4 пл. 23 кв.м, кімната 2-5 пл. 23,9 кв.м, кімната 2-6 пл.17 кв.м, коридор 2-7 пл.5,4 кв.м, кладова кімната 2-8 пл.1,1 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 право власності на приміщення: веранда 2-1 пл. 15 кв.м, сан. кімната 2-2 пл. 4.9 кв.м, кухня 2-3 пл.10,7 кв.м, кімната 2-4 пл. 23 кв.м, кімната 2-5 пл. 23,9 кв.м, кімната 2-6 пл.17 кв.м, коридор 2-7 пл.5,4 кв.м, кладова кімната 2-8 пл.1,1 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 1/3 частини за кожним.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 й ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 664 гривні 20 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду виготовлено 23 грудня 2024 року.

Суддя: Олександр ДІБРОВА