Номер провадження: 22-ц/813/4440/24
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання,

встановив:

25 травня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 2012 року разом з боргом і до закінчення нею навчання у ВНЗ за умови, що вона буде продовжувати навчання; стягнути з ОСОБА_1 суму аліментів у межах платежу за весь період заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є донькою відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси з відповідача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2021 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальної допомоги, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити та має таку можливість.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 25 травня 2023 року і до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 16 січня 2024 року та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на її утримання, яка продовжує навчання, оскільки вважає, що позивачкою не доведено підстави таких позовних вимог належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин щодо продовження позивачкою навчання на день звернення до суду із цим позовом. Водночас скаржник зазначає, що позивачка дійсно навчалась у ОНМУ ім. Мечнікова, однак була відрахована 01 вересня 2021 року за власним бажанням, тому вважає, що відсутні підстави для задоволення таких позовних вимог.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги відповідача, які зводяться виключно до незгоди з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на її утримання у визначеному судом розмірі до досягнення позивачкою 23 х років яка продовжує навчання, до яких скаржник вважає суд дійшов помилково, то предметом апеляційного перегляду є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року лише у цій частині. В іншій частині рішення суду не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд виходив з необхідності забезпечення позивачки, яка продовжує навчання коштами на його оплату, а також врахував встановлений законом обов`язок батьків утримувати дитину, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, до досягнення нею двадцяти трьох років та те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою відповідача ОСОБА_1 .

Сторони проживають окремо.

07.08.2019 між Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова в особі ректора та ОСОБА_2 було укладено договір № 035.043-2-003-2019 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою.

Наказом ректора від 08.10.2021 року № 2005-18 ОСОБА_2 відрахована з навчання у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова за власним бажанням з 01.09.2021 року.

У 2023 року між Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова в особі ректора та ОСОБА_2 укладено новий договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців в ОНУ ім. І.І. Мечникова №035-043-1-095-2023 з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Отже звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами ОСОБА_2 мала довести суду існування визначених ч.1 ст. 199 СК України обставин, зокрема, факту продовження нею навчання і у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України, однак таких обставин позивачкою суду не доведено.

При цьому апеляційний суд зауважує, що на день звернення позивачки ОСОБА_2 до суду із цим позовом, остання, попри протилежні наведені нею у позові обставини, якими обґрунтовуються вказані вище позовні вимоги не навчалась у Одеському НУ ім. І.І. Мечникова, оскільки була відрахована за власним бажанням з 01 вересня 2021 року наказом ректора №2005-18 від 08 жовтня 2021 року (а.с.100,106,136), а отже станом на 25 травня 2023 року не навчалася у вказаному вище навчальному закладі, що в розумінні вимог ст. 199 СК України має вирішальне значення.

На вказане суд першої інстанції не звернув уваги та задовольняючи частково такі вимоги ОСОБА_2 виходив з обставин, що не існували на день звернення останньої до суду, а саме станом на 25 травня 2023 року та помилково вважав, що такі підлягають задоволенню частково, оскільки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) навчається на 3 курсі факультету романо-германської філології (РГФ) денної форми навчання. Спеціальність 035. Філологія. Германські мови та література (переклад включно) в Одеському Національному університеті імені І.І. Мечникова. Термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2025 року, надавши при цьому оцінку доказам поданих позивачкою до суду поза межами визначених ч.2 ст. 83, п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України строків, не вирішивши питання про їх поновлення.

Отже колегія суддів виснує, що позивачкою ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження підстав її позовних вимог , а саме передбачених ст. 199 СК України обставин, тому такі не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справиа.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року в оскаржуваній частині та ухвалення у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її утримання, яка продовжує навчання.

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова