Справа № 161/7745/23 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/505/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ майна подружжя, за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ліпкевича Івана Володимировича та представника позивача ОСОБА_2 адвоката Огородника Олега Валентиновича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтувала тим, що з 27 лютого 2000 року перебували у шлюбі з відповідачем, 17 березня 2023 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між ними розірвано. За час шлюбу набули у власність нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 . та автомобіль Nissan Rogue SL, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску.

Добровільно дійти згоди про поділ спільної квартири не змогли, тому позивач просить в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 кв. АДРЕСА_2 , вартістю 1503619,00 грн, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 751809,50 грн за належну їй частки квартири. Виділити у власність відповідача автомобіль Nissan Rogue SL, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, стягнувши з нього на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки цього автомобіля у розмірі 241 845,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2024 рокупозов задоволено частково.

Ухвалено в порядку поділу спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 196 225 (сто дев`яносто шість тисяч двісті двадцять п`ять) грн 05 коп. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини за автомобіль марки Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині поділу автомобіля,представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ліпкевич І. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесене із порушенням норм процесуального та матеріального права, зазначає, що позивач не довела фінансову спроможність відповідача для сплати 196 225,05 грн грошової компенсації. У справі відсутні об`єктивні дані про дохід відповідача. Задоволення позову у вказаній частині призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), бо відповідач не дав згоду викупити у позивачки її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя та виплатити їй компенсацію за цю частку. Відсутність коштів зумовить примусове виконання рішення суду шляхом продажу автомобіля. Примушування відповідача до викупу у позивачки її частки у спільному майні подружжя є порушенням його прав, оскільки законодавство не передбачає набуття права власності у примусовому порядку. Тому вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 196 225 грн 05 коп. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 незаконною та повинна бути залишена судом без задоволення. Просить рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 196 225 грн 05 коп. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 196 225 грн 05 коп. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник позивача ОСОБА_2 адвокат Огородник О. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, щорішення в частині відмови у задоволенні позову щодо компенсації вартості частини квартири є необґрунтованим та підлягає зміні, оскільки суд, задовольняючи позовну вимогу про стягнення компенсації на автомобіль, не враховував принцип «неплатоспроможності» і надмірного тягаря для відповідача, стягнувши із нього 196 225 гривень у якості компенсації, натомість за аналогічним правовим обґрунтуванням про стягнення компенсації за 1/2 частини квартири суд відмовив.Також судом не було враховано справжній рівень доходів відповідача, у якого на банківській карті був баланс понад 150 000 тисяч гривень, що вже суперечить заяві відповідача про його скрутне матеріальне становище. За таких обставин просить змінити оскаржуване рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення компенсації вартості 1/2 частини квартири. В решті оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Ліпкевича І. В., який апеляційну скаргу відповідача підтримав, а апеляційну скаргу позивачки заперечив, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 27 лютого 2000 року по 17 березня 20023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4-5).

За час шлюбу сторони набули на праві спільної сумісної власності:1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 ;2) автомобіль марки Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 .

Квартира була придбана за кредитні кошти, отримані у третьої особи згідно кредитної угоди №74 від 23 грудня 2002 року. На даний час квартира перебуває в іпотеці. Розмір залишку заборгованості станом на 30 жовтня 2023 року складає 18 253,06 грн(а.с.194-196, 203-205).

Згідно виконаного на замовлення позивачки звіту про оцінку квартири її ринкова вартість станом на 20 квітня 2023 року становить 1 503 619,00 грн. (а.с.17).

За підготовленим на замовлення відповідача висновком судового експерта від 25 серпня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 становить 392 450,10 грн (а.с.159-164).

Виготовлений на замовлення позивача звіт про оцінку автомобіля суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, враховуючи, що він складений без фактично огляду автомобіля, на відміну від висновку судового експерта, який здійснював фактичний огляд автомобіля (а.с.100-105).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірний автомобіль та квартира були придбані сторонами за час шлюбу за відплатними договорами, вважається, що вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Факт належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя самими сторонами не заперечується.

За правилами частини першої статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки між сторонами не було встановлено домовленості або укладено шлюбного договору, враховуючи відсутність посилань сторін на існування підстав для збільшення чи зменшення часток у спільні власності, які передбачені ч.ч.2, 3 ст.70 СК України, суд дійшов правильного висновку, що ідеальні частки сторін у спірній квартирі та автомобілі є рівними та становлять по 1/2 частки кожного.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи вимогу про поділ автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль є неподільною річчю, адже його поділ в натурі неможливий без втрати його цільового призначення, а тому слід погодитися з доводами позивачки, що доцільним є присудження їй грошової компенсації вартості її частки у автомобілі. Як убачається звисновку експерта № 1173 згідно автотоварознавчого дослідження від 25 серпня 2023 року, складеного судовим експертом Стасюком О. В., ринкова вартість автомобіля Nissan Rogue н.з. НОМЕР_2 , становить 392 450,10 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно вважав, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація вартості майна в розмірі 196225,05 грн.

Такий розмір грошової компенсації буде посильним для відповідача, враховуючи, що він є працевлаштований.

При цьому колегія суддів вважаєбезпідставними доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності фінансової спроможності ОСОБА_3 для виплати такої компенсації, враховуючи, що відповідач є працездатним, працевлаштованим, володіє на праві власності майном.

Такий поділ автомобіля не буде набуттям права власності у примусовому порядку, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , оскільки автомобіль зареєстровано саме за ним та перебуває у його володінні.

Разом з тим,суд не знаходить правових підстав для присудження позивачці грошової компенсації за її частку у квартирі, оскільки розмір такої грошової компенсації у 751 809,50 грн є очевидно непосильним для відповідача, який, хоча і працевлаштований, однак сплачує аліменти на дитину, оплачує комунальні та кредитні платежі щодо квартири, навчання дітей.

Доводи апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_4 про те, що такі висновки суду є суперечливими, не заслуговують на увагу, враховуючи розмір сум, що підлягають стягненню в обох випадках присудження компенсації, адже вартість квартири в рази перевищує вартість автомобіля.

Отже, що стосується поділу квартири, то суд першої інстанції правильно обґрунтував свій висновок тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, тобто, є неподільною річчю в розумінні ч.2 ст.183 ЦК України.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування положень ч. 2 ст. 183 ЦК Україниі залишив в спільній частковій власності сторін, визначивши, що їх частки у ній становлять по 1/2 кожного.

При цьому, вирішуючи питання в цій частині вимог, колегія суддів враховує, що такі висновки направлені на справедливий захист прав та інтересів з урахуванням дотримання балансу інтересів.

Колегія суддів зауважує, що при обранні варіанту поділу спільного майна, суд не вийшов за межі позовних вимог, які заявлялися, оскільки позов пред`явлено саме про поділ спільного майна подружжя і суд вирішив спір саме в межах цих вимог із застосуванням комбінації способів поділу майна, передбачених законом, та визначив спосіб, який, за установлених у цій справі обставин, є найбільш прийнятним та дієвим, а також відповідає засадам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду і повно, і всебічно досліджено судом першої інстанції.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ліпкевича Івана Володимировича та представника позивача ОСОБА_2 адвоката Огородника Олега Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.

Головуючий

Судді