Провадження № 2/205/209/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Данчула К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів тимчасової державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату,

В С Т А Н О В И В:

Правобережне УСЗН ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 з 2019 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату та 25 жовтня 2021 року відповідач черговий раз звернувся з відповідною заявою. Відповідно до наданих відповідачем документів йому була призначена тимчасова допомога на період з 22 жовтня 2021 року по 21 квітня 2022 року в розмірі 1 854 грн. щомісячно. Відповідно до постанови КМУ від 07 березня 2022 року №214 тимчасова допомога відповідачу була продовжена з 22 квітня 2022 року у раніше призначеному розмірі. Відповідно до інформації отриманої при перегляді особових рахунків ІОЦ Мінсоцполітики України від 29 серпня 2022 року було з`ясовано, що відповідач отримує пенсію за віком, призначену з 28 квітня 2022 року в зв`язку з чим 29 серпня 2022 року прийнято рішення про зупинення виплати та визначення обсягу надміру виплачених коштів. Відповідачу було надіслано повідомлення №470 від 21 вересня 2022 року про припинення надання і повернення надміру виплачених коштів у розмірі 9 863,40 грн., а також повторно надіслано повідомлення №300 від 24 квітня 2023 року про припинення та повернення надміру перерахованих коштів. На підставі викладеного представник позивача звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача надмірно виплачені кошти тимчасової допомоги в розмірі 9 863,40 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 684 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником позивача було надано до суду пояснення в яких просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування зазначивши, що ОСОБА_1 з заявами про призначення державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, звертався до органу соціального захисту населення починаючи з 18 червня 2019 року, і його при кожному зверненні було проінформовано про обов`язок повідомляти про зміну обставин, які можуть вплинути на розмір або порядок отримання допомоги, про що свідчить особистий підпис відповідача в заявах про призначення допомоги та інформаційних листках. Оскільки інформацію про призначення відповідачу пенсії було отримано 29 серпня 2022 року, то кошти тимчасової допомоги за вересень вже були нараховані на рахунок банківської установи, у зв`язку з чим відповідачу було визначено обсяг надміру виплачених коштів тимчасової допомоги за період з 28 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року в розмірі 9 863,40 грн.

Представник позивача надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутності за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач надав суду заяву в якій зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог і просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до Правобережного УСЗН ДМР про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (а. с. 15-18).

На підставі наданих відповідачем документів Правобережним УСЗН ДМР було призначено та виплачено відповідачу тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з особовим рахунком № НОМЕР_1 ІОЦ Міністерства соціальної політики України відповідачу - ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком з 28 квітня 2022 року довічно (а. с. 23).

Також судом встановлено, що рішенням заступника начальника управління по Новокодацькому району Вовк С.А. від 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 було зупинено виплату допомоги з 28 квітня 2022 року у зв`язку з оформленням пенсії в Пенсійному фонді та встановлено йому переплату за період з 28 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року (а. с. 24).

На підставі отриманої Управлінням інформації зроблено розрахунок надміру виплачених коштів ОСОБА_1 , а саме державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, за період з 28 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року у розмірі 9 863,40 грн. (а. с. 26).

В матеріалах справи також наявні повідомлення ОСОБА_1 №470 від 21 вересня 2022 року та №300 від 24 квітня 2023 року про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на загальну суму 9 863,40 грн. (а. с. 27-28).

Правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам визначено ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. №261.

Державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам - це щомісячна державна допомога, що надається у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.

Відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату призначається непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу.

Згідно із п. 24 Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2017 року №1098, якщо особою приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення; повідомляють особі про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди на підставі своїх рішень провадять щомісячні відрахування у розмірі який не перевищує 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлений строк вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.

Звертаючись до суду зі своїми позовними вимогами, сторона позивача посилалась на те, що відповідно до отриманої позивачем інформації при перегляді особових рахунків ІОЦ Мінсоцполітики України від 29 серпня 2022 року було з`ясовано, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену з 28 квітня 2022 року, у зв`язку з чим позивачем 29 серпня 2022 року було прийнято рішення про зупинення виплати та визначення обсягу надміру виплачених коштів за період з 28 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року у розмірі 9 863,40 грн.

Суд наголошує, що законодавцем передбачені два винятки повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні ор-гани повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Також у судовому засіданні від 08 квітня 2024 року відповідач заперечував щодо стягнення з нього заявленої суми коштів, оскільки він неодноразово повідомляв позивача про нарахування йому пенсії, але посадові особи позивача продовжували виплачувати йому державну допомогу, та він вважав, що йому перераховують якісь борги, і жодного наміру в прихованні вказаних відомостей в нього не було.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені ст. 1215 ЦК України, для стягнення з відповідача суми надміру перерахованих коштів у вигляді державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, в розмірі 9 863,40 грн., а саме, що відповідач вчинив недобросовісні дії з метою отримання державних допомоги та свідомо не надав відомості щодо підстав для припинення здійснення вказаної виплати, що виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з їх повернення.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами у справі, суд дійшов висновку про те, що під час розгляду справи не встановлено факту недобросовісності в діях чи бездіяльності відповідача при отриманні ним державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Отже, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, беручи до уваги недоведеність позивачем обставин, викладених у позовній заяві, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272, 280 282, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів тимчасової державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, , місцезнаходження: 49068, м. Дніпро, вул. Трудова, буд. 1-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.П. Терещенко