Єдиний унікальний номер судової справи:478/240/24 Суддя першої інстанції Сябренко І.П.
Провадження № 22-ц/812/972/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

01 липня 2024 року м. Миколаїв Справа № 478/240/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі: відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сябренко І.П., в залі судового засідання в смт. Казанка, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі,

встановив:

04 березня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом з відповідачем проживали, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні.

На даний час малолітній син навчається в ЗОШ, потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому.

Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки займається домашнім та фермерським господарством, за що отримує певний дохід.

Посилаючись на вказані обставини та те, що на момент звернення до суду з позовом між ними не досягнуто згоди щодо утримання дитини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 7000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, просив суд стягнути з нього на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що він ніколи не відмовлявся від свого обов`язку утримувати свого малолітнього сина, між ним та позивачем існувала усна домовленість щодо надання ним грошових коштів на утримання спільної дитини, яка виконувалась ним належним чином. На даний час він працює фельдшером ветеринарної медицини відділу незаразних хвороб тварин та контролю об`єктів санітарних заходів Великоолександрівської дільничної лікарні ветеринарної медицини Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини. З 05 січня 2024 року перебуває у простої за основним місцем роботи з оплатою у розмірі 2/3 частини посадового окладу працівника.

Будинок, в якому він зареєстрований та мешкав по АДРЕСА_1 , було пошкоджено артилерійським обстрілом внаслідок збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим він вимушений винаймати житло. Крім того, він надає матеріальну допомогу хворому батьку ОСОБА_4 , який є пенсіонером та особою з інвалідністю другої групи. Вважає, що станом на сьогодні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 7000 грн є необґрунтованими, а враховуючи його щомісячну заробітну плату є непосильними для нього.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3200 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення провадити щомісячно починаючи з 05 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 грн 20 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини, з огляду на вимоги статті 182 СК України, принципи справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати свою дитину, враховуючи майнове становище, стан здоров`я відповідача ОСОБА_1 , який офіційно працює, має систематичний дохід, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, вважав, що будуть достатніми для гармонійного фізичного і духовного розвитку дитини аліменти в розмірі 3200 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Визначений розмір аліментів на переконання суду дозволить зберегти баланс між потребами дитини та потребами відповідача.

Такий розмір аліментів відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для вирішення побутових та соціальних потреб, які виникатимуть в процесі її розвитку.

Частково не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, тобто в розмірі 1 598 грн.

Скаргу обґрунтував невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного сімейного та цивільно-процесуального законодавств, а саме, ігноруванням наданих ним доказів. Крім того, вказував, що при розгляді цивільної справи судом першої інстанції він не міг заявити про її непідсудність Казанківському районному суду Миколаївської області та про те, що в цьому суді працює близька подруга позивачки, оскільки йому стало це відомо після ухвалення рішення.

Позивачка правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у фактичних подружніх стосунках.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Із довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої відділом соціального захисту населення Казанківської селищної ради за №4819- від 23 травня 2022 року, встановлено, що ОСОБА_2 , має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8).

Малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за вищевказаною адресою та знаходиться на її утримані (а.с.11).

Відповідач вказаних обставин не оспорював.

З витягу з реєстру територіальної громади від 25 березня 2024 року (а.с.33) та витягу №3907 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25 березня 2024 року (копія) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.39).

Отже, судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні.

Домовленості щодо розміру аліментів на утримання дитини сторонами не досягнуто.

Згідно довідки, виданої ПДНЗ «Дитячий садок «Гранд-Гіпаніс» ОСОБА_2 працює у ПДНЗ «Дитячий садок «Гранд-Гіпаніс», розмір її заробітної плати, зокрема склав в січні 2024 року - 1355 грн 18 коп., в лютому 2024 року - 9938 грн (а.с.25).

Із довідки, виданої Бериславською районною державною лікарнею ветеринарної медицини, за вих.№01-12/93 від 25 березня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді фельдшера ветеринарної медицини відділу незаразних хвороб тварин та контролю об`єктів санітарних заходів Великоолександрівської дільничної лікарні ветеринарної медицини Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини за основним місцем роботи з 20 квітня 2023 року по теперішній час (наказ №14-К від 19 квітня 2023 року) (а.с.34).

З довідки про доходи, виданої вказаним закладом від 22 березня 2024 року, вбачається, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 , за період з 20 квітня 2023 року по 29 лютого 2024 року становить 126805 грн 67 коп., зокрема: квітень 2023 року 1842 грн 75 коп., травень 2023 року 7371 грн, червень 2023 року 8424 грн, липень 2023 року 6949 грн 34 коп., серпень 2023 року 7371 грн, вересень 2023 року 17301 грн 81 коп., жовтень 2023 року 16115 грн 20 коп., листопад 2023 року 13904 грн 39 коп., грудень 39302 грн 20 коп., січень 2024 року 3202 грн 62 коп., лютий 2024 року 5021 грн 36 коп. (а.с.36).

Відповідно до довідки цієї лікарні за вих.№01-12/94 від 25 березня 2024 року, ОСОБА_1 , фельдшер ветеринарної медицини відділу незаразних хвороб тварин та контролю об`єктів санітарних заходів Великоолександрівської дільничної лікарні ветеринарної медицини Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини, з 05 січня 2024 року перебуває у простої з оплатою у розмірі двох третин посадового окладу працівника (накази №1-О від 02 січня 2024 року, №13-О від 31 січня 2024 року, №18-О від 29 лютого 2024 року) (а.с.35).

З акту комісійного обстеження об`єкта пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 15 січня 2024 року слідує, що житловий будинок, в якому зареєстрований відповідач, власником, якого є ОСОБА_5 , з березня по липень 2022 року пошкоджений, ймовірні причини пошкодження об`єкта артилерійський обстріл (а.с.42-43).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Положення статті 182 СК України зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дитини мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідач оскаржує рішення суду щодо розміру стягнутих з нього аліментів, вважаючи визначений судом розмір завеликим, таким, що позбавляє його можливості організувати відповідний свій життєвий рівень, посилаючись на ті обставини, що він з 05 січня 2024 року перебуває у простої за основним місцем роботи з оплатою у розмірі 2/3 частини посадового окладу працівника, його будинок в якому він мешкав пошкоджено, у зв`язку з чим він вимушений винаймали житло, а також те, що надає матеріальну допомогу хворому батьку ОСОБА_4 , який є пенсіонером та особою з інвалідністю другої групи.

З урахуванням обставин справи та наданих сторонами доказів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд частково задовольняючи позовні вимоги належним чином врахував відносини сторін, фінансові можливості батька сплачувати аліменти в розмірі, що визначений судом, а також обставини щодо особи платника аліментів, а саме те, що відповідач є працездатною особою, відсутність у останнього інших утриманців.

Також колегія суддів вважає, що відповідач, заперечуючи визначений судом першої інстанції розмір аліментів не надав ні суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідних доказів за правилами статей 77-79 ЦПК України на підтвердження своїх доходів, а також витрат та їх розмір, проте це є процесуальним обов`язком відповідача.

Водночас ОСОБА_2 в позові зазначала, що відповідач займається домашнім та фермерським господарством, за що отримує достатній дохід для сплати аліментів у твердій грошовій сумі у визначеною нею розмірі. Між тим, ОСОБА_1 , не погоджуючись з розміром визначених йому судом аліментів, не спростував доводів позивача щодо його працевлаштування та наявності доходів.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу своєму батькові, який є пенсіонером та особою з інвалідністю другої групи, не є беззаперечною та достатньою підставою для зменшення аліментів, розмір яких визначений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував при визначенні розміру аліментів статистичні дані щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не можуть бути взяті до уваги, оскільки наведені норми права, зокрема, приписи статті 182 СК України, не зобов`язують суд при визначені розміру аліментів враховувати статистичні дані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що цивільна справа за позовом, який є предметом апеляційного перегляду, не підсудна Казанківському районному суду Миколаївської області, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являються також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої відділом соціального захисту населення Казанківської селищної ради за №4819- від 23 травня 2022 року ОСОБА_2 з сином фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Село Нововолодимирівка Баштанського району Миколаївської області, є селом у Казанківській селищній громаді Баштанського району Миколаївської області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX 1 у Миколаївській області утворено Баштанський район (з адміністративним центром у місті Баштанка) у складі територій Баштанської міської, Березнегуватської селищної, Вільнозапорізької сільської, Володимирівської сільської, Горохівської сільської, Інгульської сільської, Казанківської селищної, Новобузької міської, Привільненської сільської, Снігурівської міської, Софіївської сільської, Широківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Згідно з пунктами 3, 3-1 розділу ХII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. До набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені норми, дійшов правильного висновку про підсудність даної справи Казанківському районному суду Миколаївської області, до територіальної підсудності якого належить розгляд даного позову.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що в суді, в якому розглядалась справа, працює близька подруга позивачки є необґрунтованим та не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу (самовідводу) головуючого судді.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із того, що відповідач є працездатним, не заперечує свого обов`язку щодо сплати аліментів на дитину, отримує стабільний дохід, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 3 200 грн, що відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, з якими погоджується апеляційний суд.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом «в» пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.