Справа № 226/1077/24

Провадження №2/226/319/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

1 липня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Коваленко Т.О.,

за участю секретаря Лазарєвої В.В.

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1 (не з`явився),

представник позивача ОСОБА_2 (не з`явився),

відповідач представник ОСОБА_3 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати,

у с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 05.04.2018 до 13.02.2020 він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське». 13.02.2020 був звільнений за 1 ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з ним повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, що передбачено ст.116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 80000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 121120 грн. та заборговіність по заробітній платі в сумі 150000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду відзив, в якому зазначив, що відповідач визнає частково позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Зі змісту позовної заяви вбачається те, що позивач лише зробив припущення про наявність вини відповідача. Відповідно п.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач звільнений з ТОВ «Краснолиманське» 13.02.2020 згідно наказу від 13.02.2020 року № 43к за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наданою позивачем трудовою книжкою. 13.02.2020 позивач не працював, перебував у черговій відпустці, що підтверджується копією довідки з ВКТО від 29.05.2024. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні нараховано: за листопад 2019 року (після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: 9568,08 грн), за грудень 2019 року (після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: 6721,34 грн.), за січень 2020 року (після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: 24568,66 грн), за лютий 2020 року (після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: 10942,92 грн.) Усього: 51801,00 грн. Цей факт підтверджується довідкою від 29.05.2024 № 399, яку відповідач надає суду з зазначенням всіх виплат, які позивачу нараховані при звільненні. Крім того, позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх тверджень. У зв`язку з тим, що зазначені у позовній заяви суми заборгованості в розмірі 150000,00 грн документально не підтверджуються, то позивач намагається ввести суд в оману недостовірністю тверджень своїх позовних вимог в частині суми заборгованості по заробітній платі. Виходячи із вищевикладеного, вимоги щодо стягнення заборгованості з оплати праці підлягають частковому задоволенні у фактичному розмірі зазначеному відповідачем у відзиві на позовну заяву, а саме у розмірі 51801,00 грн. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути на його користь стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 80000,00 грн. Відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі щодо стягнення на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати, бо заборгованість по заробітній платі йому ще не виплачена, заяви позивача на виплату вказаної компенсації, без зазначення періоду та розрахованої суми, до відповідача не поступало. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги повинні складати підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами. За змістом пунктів 4, 5 частини 3 статті 175 Цивільно-процесуального кодексу України в позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позовні вимоги до відповідача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати є не точними (без зазначення періоду, без розрахунку), та є передчасними, тому не підлягають задоволенню. Відповідач у повному обсязі не визнає позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 121120,00 грн з наступних підстав. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 121120,00 грн, мають сугубо абстрактне визначення. Позивач замість точного визначення періоду та розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, зазначив розпливчате обґрунтування у вигляді «Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні 121120,00 грн». Неточність позовних вимог, яка виразилася у невизначені початку та кінця періоду затримки розрахунку унеможливлює процес встановлення точної кількості робочих днів за такий період, що в подальшому призводить до неможливості встановлення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тобто, позивач понехтував вимогами постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої зарплати» у частині обчислення середньоденного заробітку, ст.117 КЗпП України у частині визначеного періоду/днів затримки розрахунку при звільненні, та зазначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку на власний розсуд. Крім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги позивача у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121120,00 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.117 КЗпП встановлено, що (далі як у тексті статті): «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.» Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строків розпочинається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Разом з тим відповідач повідомляє, що підприємством проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до вимог ПКМУ №100. Середньоденний заробіток позивача за останні 2 місяці складає 892,32 грн, що підтверджується довідкою від 15.05.2024 № 350, яку відповідач додає до відзиву та 13.02.2020 позивач звільнився з підприємства відповідача, але в цей день він не працював, а перебував у черговій відпустці («ТО» - текущий отпуск в графе «Коментарий»),що підтверджується довідкою з ВКТО від 29.05.2024, яку відповідач надає до відзиву. Враховуючи той факт, що позивач не працював у день звільнення, то мав би направити Відповідачу вимогу про проведення з ним розрахунку після звільнення, як це вимагають норми ст.116 КЗпП України. Та за таких умов, датою виникнення затримки розрахунку при звільненні був би наступний день, після отримання відповідачем такої вимоги. Однак, позивач не спрямовував відповідачу жодної вимоги про проведення з ним розрахунку. Відповідач дізнався про таку вимогу позивача під час отримання ухвали, тобто 09.05.2024 з системи «Електронний суд». Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не містить чітких визначень, а також не відповідають нормам діючого законодавства України у частині недотримання ст.117 КЗпП України та Постанови КМУ №100, тому не підлягають задоволенню. Просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_4 фактичну заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 51801,00 грн, у інших позовних вимогах відмовити.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

01.05.2024 на підставі ухвали судді відкрите провадження у цій справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначений на 10.30 год. 30.05.2024 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Розгляд справи за клопотанням сторони відповідача відкладений на 01.07.2024.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом установлено, що позивач з 05.04.2018 до 13.02.2020 перебував у трудових відносинах із відповідачем, звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст.38 Кодексу законів про працю України.

Згідно довідки відповідача від 29.05.2024 № 399 (додана до відзиву на позовну заяву) заборгованість з виплати заробітної плати утворилась за період з листопада 2019 року до лютого 2020 року включно, становила 51801,00 грн. Сума заборгованості зазначена після утримань всіх податків та зборів. Заборгованість за листопад 2019 року становить 9568,08 грн, за грудень 2019 року 6721,34 грн, за січень 2020 року 24568,66 грн, за лютий 2020 року 10942,92 грн заробітної плати, а всього 51801,00 грн.

Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 892,32 грн. Заперечень щодо визначеного відповідачем розміру середньоденного заробітку позивача, від сторін не надходило.

Згідно довідки про відмітки таб.№ 25485 ОСОБА_4 , в день звільнення 13.02.2020 року не працював.

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої йому заборгованості по заробітній платі в сумі 51801,00 грн та середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем належних сум з наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок (у день звільнення позивач не працював), а саме 26.04.2024 (дата звернення до відповідача з вимогою про погашення заборгованості по заробітній платі) по день ухвалення рішення суду, а саме 01.07.2024 року.

Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення.

Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 892,32 гривень. Кількість робочих днів з дати після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок 26 квітня 2024 року до 1 липня 2024 року становить 47 днів, у тому числі у квітні 2024 року 3 дні, у травні 2024 року 23 дні, у червні 2024 року 20 днів, у липні 2024 року 1 день. Сума середнього заробітку складає 41939,04 гривень з розрахунку: (47х892,32).

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Відповідно до ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Відповідно до цього Порядку, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у межах заявленого позивачем періоду, буде складати:

За листопад 2019 року 5402,14 грн, з розрахунку: 9568,08 грн х 56,46 : 100, де 56,46 індекс інфляції з грудня 2019 р. до червня 2024 р.; 9568,08 невиплачена заробітна плата за листопад 2019 року.

За грудень 2019 року 3815,70 грн, з розрахунку: 6721,34 грн х 56,77 : 100, де 56,77 індекс інфляції з січня 2020 р. до червня 2024 р.; 6721,34 невиплачена заробітна плата за грудень 2019 року.

За січень 2020 року 13869 грн, з розрахунку: 24568,66 грн х 56,45 : 100, де 56,45 індекс інфляції з лютого 2020 р. до червня 2024 р.; 24568,66 невиплачена заробітна плата за січень 2020 року.

За лютий 2020 року 6228,71 грн, з розрахунку: 10942,92 грн х 56,92 : 100, де 56,92 індекс інфляції з березня 2020 р. до червня 2024 р.; 10942,92 невиплачена заробітна плата за лютий 2020 року.

Таким чином загальний розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати складає 29315,55 грн. І розрахована вона до червня 2024 року (тобто з урахуванням індексу інфляції лише за травень 2024 року включно через відсутність на час розгляду справи по суті відомостей на офіційному сайті Міністерства фінансів України відомостей про обрахований індекс інфляції за червень 2024 року). Саме ця сума підлягає стягненню. При цьому суд не бере до уваги пояснення представника відповідача у відзиві на позовну заяву про відсутність підстав для стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати через непогашення на час розгляду справи заборгованості відповідачем по заробітній платі перед позивачем, оскільки ці доводи не грунтуються на вимогах законодавства в цій сфері. Невиплата на час розгляду цієї справи по суті заборгованості позивачеві є підставою для звернення до суду за вимогагою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати з червня 2024 року до дати фактичного розрахунку із позивачем, а не відмови у відновленні порушеного права позивача на ці компенсаційні виплати.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені ним судові витрати судовий збір в сумі 968,96 грн. Інших документально підтверджених судових витрат понесених позивачем суду не надано.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору щодо вимоги про стягнення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплатив розмірі 1211,20 грн, та щодо вимоги про стягнення заробітної плати в розмірі 1211,20 грн, оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі ст.43 Конституції України, ст. 47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці», Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001, керуючись ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Прорізна, буд.12-а, , про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у сумі 51801,00 гривень (суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів), середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 41939,04 гривень, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 29315,55 грн, понесені судові витрати в сумі 968,96 гривень, а всього 124024 (сто двадцять чотири тисячі двадцять чотири) гривні 55 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.О. Коваленко