КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 362/6168/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/3504/2024Головуючий у суді першої інстанції - Лебідь-Гавенко Г.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 266 015,44 грн шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до іпотечного договору від 20.07.2011 № 101.8-01/131 нерухоме майно: квартиру, загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 15,5 кв. м, що складається з однієї житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну для реалізації предмета іпотеки на рівні вартості предмета іпотеки, яка встановлена на підставі висновку про вартість майна Київської незалежної судово-експертної установи від 21.06.2016 № 1790 в розмірі 582 913,00 грн; виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_1 і всіх осіб, що зареєстровані в приміщенні, що є предметом іпотеки, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 3 990,23 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 20.07.2011 між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 101.8-01/131, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 170 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 20.07.2020 або достроково у випадках, передбаченим кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком і ОСОБА_1 20.07.2011 укладено іпотечний договір № 101.8-01/131, реєстровий номер 2294, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 15,5 кв. м, що складається з однієї житлової кімнати за адресою:

АДРЕСА_2 між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 20.07.2011 № 101.8-01/131.

Зважаючи на невиконання позичальником умов кредитного договору позичальник повинен сплатити позивачу загальну суму заборгованості, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.05.2015 становить 167 673,09 грн (т. 1 а.с. 1-4, 172-173).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 240-245).

В апеляційній скарзі, АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у зверненні стягнення майна на предмет іпотеки скасувати, та постановити в цій частині нове про задоволення позову. Зазначає, що законодавством не передбачено підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку. Порушення зобов`язання та наявність заборгованості у позичальника підтверджено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.06.2016 (справа № 367/6123/15-ц). Апелянтом зазначено, що вартість предмета іпотеки буде визначена суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження, та в разі реалізації предмета іпотеки за ціною, що перевищує суму заборгованості, на банк покладається обов`язок щодо повернення різниці між вартістю іпотеки та сумою заборгованості. Однак дана обставина не позбавляє позивача права в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки (т. 2 а.с. 74-78).

Постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2022 у задоволенні позову відмовлено (т. 2 а.с. 148-150).

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, АТ «Універсал Банк» було подано касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-340цс15, та постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 450/2216/15-ц (п. 1 ч. 2 ст. 389 ЦПК України), просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2017 та постанову Київського апеляційного суду від 23.02.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову (т. 3 а.с. 1-6).

Постановою Верховного Суду від 22.11.2023 касаційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 23.02.2022 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не встановив, на погашення якої саме заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, не встановив обсяг відповідальності іпотекодавця та не звернув уваги на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості з позичальника, особа якого є відмінною від особи іпотекодавця, не позбавляє відповідача права на оспорення розміру такої заборгованості. За таких обставин суд зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову (т. 3 а.с. 77-81).

Відзиву від учасників справи, під час повторного перегляду справи у суді апеляційної інстанції, не надходило.

У судовому засіданні представник АТ «Універсал Банк» - Приходько Л.А. підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором - 266 015,44 грн є неспівмірною з вартістю іпотечного майна - 582 913,00 грн та значно її перевищує, унаслідок чого заявлені вимоги не відповідають засадам виваженості, розумності та справедливості, оскільки не передбачають компенсації належної відповідачу частини вартості квартири, що перевищує за розміром суму заборгованості за кредитним договором.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2011 між ПАТ «ВТБ БАНК» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 101.8-01/131, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 170 000,00 грн під 17,5 % річних на строк до 20.07.2020 або з поверненням достроково у випадках, передбачених договором.

17.10.2011 між ПАТ «ВТБ БАНК» і ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 20.07.2011 № 101.8-01/131.

У забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитного договору, 20.07.2011 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 101.8-02/107.

У той же день, 20.07.2011 між ПАТ «ВТБ БАНК» і ОСОБА_1 , яка діє як майновий поручитель за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором, укладено іпотечний договір № 101.8-01/131, реєстровий номер 2294, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира загальною площею 35,1 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м, що складається з однієї житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.п. 2.1. Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим Іпотечним договором є нерухоме майно - квартира, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 15,5 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.3.1. Іпотечного договору встановлено, що заставодержатель має право за рахунок предмету застави задовольнити свої вимоги в повному обсязі за основним зобов`язанням, включаючи сплату процентів, комісійних винагород, неустойки, основної суми боргу, інших платежів, а також будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого умовами Кредитного договору. При цьому сторони домовились, що іпотека розповсюджується на будь-яке збільшення основного зобов`язання, в тому числі у випадку збільшення процентів за кредитом, змін графіку повернення кредиту та сплати процентів, зміни строків сплати процентів, основної суми боргу та інших платежів та не потребує внесення змін до Іпотечного договору, оскільки договір містить істотну умову щодо змісту основного зобов`язання та містить посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання.

Згідно п. 4.2.3. Іпотечного договору позивач має право у разі невиконання/неналежного виконання позичальником основного зобов`язання та/або Іпотечного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору переважно перед іншими кредиторами.

У зв`язку з порушенням умов Кредитного договору 01.07.2015 на адресу ОСОБА_1 листом № 5526/1-218 було направлено вимогу про повернення всієї суми заборгованості відповідача за Кредитним договором, проте погашення заборгованості не здійснено.

Відповідно до висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи Командирова О.В. від 21.06.2016 № 1790 дійсна (ринкова) вартість предмета іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 20.07.2011 ПН КМНО Колотило Р.Т. за реєстровим номером 2294, що належить на праві власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме квартира, загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 15,5 кв. м, що складається з однієї житлової кімнати, визначена із застосуванням порівняльного методичного підходу, на підставі результатів дослідження, даних матеріалів справи та додаткової технічної документації, а також вартості пропозицій продажу об`єктів-аналогів, за цінами станом на 29.03.2016, і становить з урахуванням округлення 582 913,00 грн.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини 1, 3 статті 1054 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», аналогічне правило передбачене у ч. 2 ст. 590 ЦК України).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини 1, 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

На підставі порушення умов Кредитного договору, позивач набув право вимоги до ОСОБА_2 , а у ОСОБА_2 , згідно п.5.2.1., 5.2.2, 5.3.11. Кредитного договору, виникло зобов`язання достроково повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі. У зв`язку з чим, на адресу ОСОБА_1 листом № 8157/1-2.8 було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості з Кредитним договором, яка виконана не була.

Розмір прострочення відповідачем сплати кредиту та відсотків за користування кредитом, було встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.06.2016, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість в розмірі 213 551,54 грн за період з 29.10.2014 по 18.05.2015, та судовий збір в розмірі 3 203,27 грн (т. 2 а.с. 208-211).

Позичальник та поручитель добровільно заборгованість за кредитним договором не погасили.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (постанови від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17 (пункт 40)).

За змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц (п. 41), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (п. 40), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (п. 38)).

За змістом ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»), - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (п. 63), від 12.06.2019 у справі № 205/578/14-ц (п. 36)).

Сторони у договорі іпотеки погодили такий позасудовий спосіб захисту прав іпотекодержателя як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, та визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») - на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц (п. 45), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (п. 35)).

З наведеного вбачається, що наявність судового рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно.

При цьому, посилання суду першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позову на неспівмірність розміру заборгованості із вартістю предмета іпотеки є помилковими, оскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі 6-340цс15 та постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 372/1760/17, від 12.08.2020 у справі № 450/2216/15-ц, від 20.12.2023 у справі № 463/3782/15).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 15,5 кв. м, що складається з однієї житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 101.8-01/131 від 20.07.2011 є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо встановлення розміру заборгованості за кредитним договором, то слід зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що лист-вимога направлялась банком боржнику 27.05.2015 та отримано останнім 03.06.2015, і у листі зазначено про зміну терміну повернення кредиту (60 днів з дня отримання листа-вимоги). Отже, подана заява банку про збільшення позовних вимог від 29.11.2016 за період з 21.05.2015 по 21.10.2016 не може братись до уваги в частині встановлення суми заборгованості станом на 21.10.2016, оскільки після направлення боржнику листа-вимогу, банком змінено строк виконання зобов`язання, тому відсотки можуть бути нараховано лише у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

Отже, у листі-вимозі зазначено, що станом на 21.05.2015 заборгованість по кредиту становить 164 639,59 грн, що складається з:

146 378,96 грн заборгованість за кредитом;

1 161,38 грн прострочена заборгованість за кредитом;

2 199,26 грн поточна заборгованість за процентами;

13 739,43 грн прострочена заборгованість за процентами;

1 160,56 грн пеня (т. 1 а.с. 33).

З наданих банком розрахунків вбачається, що після пред`явлення листа-вимоги, банк продовжив нараховувати відсотки за кредитним договором.

За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Тобто, направлення боржнику листа-вимоги про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. При цьому, у листі-вимозі чітко зазначено строк виконання порушеного зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, направивши лист-вимогу у травні 2015 року до ОСОБА_2 про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.

Тому загальна заборгованість станом на 03.08.2015 (після спливу 60 днів визначених листом-вимогою) становить (виходячи із розрахунку наданого банком по нарахованій заборгованості (т. 1 а.с. 177-181)):

124 753,20 грн поточна заборгованість за кредитом;

22 787,14 грн прострочена заборгованість за кредитом;

1 500,64 грн інфляція;

496,08 грн - 3% річних (ст. 625 ЦК України);

4 047,75 грн загальна заборгованість за процентами;

23 408,43 грн (13 739,43 грн станом на 21.05.2015 + 9 669 за період з 22.05.2015 по 03.08.2015) прострочені проценти;

інфляція - 370,60 грн + 2 938,36 грн = 3 308,96;

3% - 127,53 грн + 93,22 грн = 220,75 грн

29 845,94 грн - пеня

загалом: 124 753,2 + 22 787,14 + 1 500,64 + 496,08 + 4 047,75 + 23 408,43 + 3 308,96 + 220,75+ 29 845,94 = 209 031,81 грн.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором станом на 03.06.2015 становить: 209 031,81 грн, замість заявленої 266 015,44 грн

За таких обставин позовні вимоги про сплату процентів, які нараховані поза межами строку кредитного договору, є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти припинилось після спливу строку встановленого у листі-вимозі, яке було направлено боржнику.

В той же час, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

З огляду на вищевикладене, перевіривши матеріали справи та надані докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявленої позовної вимоги.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року в частині позовних вимог акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у цій частині.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 101.8-01/131 від 20 липня 2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» () та ОСОБА_2 , яка станом на 03 серпня 2015 року становить 209 031(двісті дев`ять тисяч тридцять один),81 грн та складається з боргу, що нарахований у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту: поточна заборгованість за кредитом - 124 753(сто двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят три),20 грн; заборгованість за простроченим кредитом - 22 787(двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят сім),14 грн; 3% річних - 496,08 грн; інфляція - 1 500(одна тисяча п`ятсот),64 грн;

а також з боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних: сума простроченої заборгованості за процентами - 23 408(двадцять три тисячі чотириста вісім),43 грн; 3% річних - 220,75 грн; інфляційній втрати - 3 308(три тисячі триста вісім),96 грн; сума заборгованості за нарахованими процентами - 4 047(чотири тисячі сорок вісім),75 грн; пеня за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення платежу - 29 845(двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок п`ять),94 грн

звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 15,5 кв. м, що складається з однієї житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 25 червня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді