Номер провадження: 22-ц/813/5512/24
Справа № 1527/3743/12
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, постановлену під головуванням судді Сувертак І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за об`єднаними позовами ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, ОСОБА_1 про витребування майна та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду с заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами, в якій просила:

- скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами у повному обсязі;

- постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності;

- постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- постановити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна та усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що при ухваленні рішення від 16 лютого 2017 року у справі №1527/3743/12 Суворовським районним судом м. Одеси були застосовані умови та правові наслідки, які були встановлені мировою угодою, затвердженою ухвалою від 28 квітня 2010 року та які втратили правове значення, та не підлягали виконанню сторонами, як встановлено у рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року по справі №523/8781/23.

Також при ухваленні рішення від 16 лютого 2017 року було застосовано волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні мирової угоди, а саме: «встановлено наявність волі ОСОБА_1 на відчуження належного їй майна, павільону-бару «ДЕШ» на користь ОСОБА_2 , що підтверджується заявами, які знаходяться у матеріалах справи, а саме: заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку із мировою угодою; заявою ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди; мирова угода від 20.04.2010 року; заява, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з мировою угодою згодна та просить розглядати її у її відсутності від 28.04.2010 року».

Таким чином, суд при прийнятті рішення по справі №1527/3743/12 застосував дії, ОСОБА_1 спрямовані на припинення її цивільних прав та обов`язків при укладенні мирової угоди від 20.04.2010року, затвердив та використав п. 4 мирової угоди від 20.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо домовленості між ними на набуте майно.

ОСОБА_1 вважала, що у разі використання судом умов та правових наслідків мирової угоди від 20.04.2010 року при постановлені рішення, остання діяла як у просторі так і у часі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання мирової угоди недійсною, у задоволені якого рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року було відмовлено.

ОСОБА_1 вважає, що обставина встановлена у рішенні суду від 15 лютого 2024 року, а саме, що у разі скасування ухвали про визнання (затвердження) мирової угоди, всі умови, які були встановлені даною мировою угодою втрачають правове значення, та не підлягають виконанню сторонами, спростовує факти, покладені в основу судового рішення від 16 лютого 2017 року та впливає на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року за заявою ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відкрити провадження за нововиявленими обставинами про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що посилання суду на те, що підставою щодо перегляду рішення суду за новоявленими обставинами, заявниця вважала посилання районного суду на ухвалу суду про затвердження мирової угоди від 28 квітня 2010 року, висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи №44 від 24.03.2015 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси суду від 15 лютого 2024 року по справі №523/8781/23, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання мирової угоди недійсною залишені без задоволення, у тому числі думка суду: «…Суд також вважає, що у разі скасування ухвали про визнання (затвердження) мирової угоди, всі умови, які були встановлені даною мировою угодою втрачають правове значення, та не підлягають виконанню сторонами….»є недостовірною, оскільки висновки експертизи та ухвала суду від 28.04.2010 року не були підставою звернення до суду з заявою.

Також апелянт вважає, що суд у порушенням вимог ч. 1 ст. 423 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у зв`язку пропуском заявником строку звернення, який не підлягає поновленню, оскільки строк звернення заявником пропущений не був.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сакали М.Я., представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для її скасування, а ухвалу суду законною та такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскільки посилання ОСОБА_1 на те, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, не відповідає дійсним обставинам.

Учасники справи про призначене судове засідання на 18 червня 2024 року були сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності задоволений частково, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволений, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна та усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном залишений без задоволення.

07.12.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 28.04.2010 року про затвердження мирової угоди, з підстав наявності ухвали господарського суду у Одеської області від 19.05.2010 року, якою її позов залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 23.01.2012 року заява ОСОБА_1 задоволена, ухвала суду від 28.04.2010 року скасована за нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.02.2014 року скасована ухвала суду від 23.01.2012 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.02.2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвала суду від 28.04.2010 року скасована.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.07.2017 року апеляційна скарга ПАТ «ОТП Банк» відхилена, рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 13.11.2017 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» залишені без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції залишено без змін в повному обсязі.

02 квітня 2024 року, звертаючись до суду з заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року по справі №523/8781/23 встановлено, що умови та правові наслідки, які були встановлені мировою угодою, затвердженою ухвалою від 28 квітня 2010 року втратили правове значення, а тому не підлягали виконанню сторонами, однак, як зазначала заявниця були застосовані при ухваленні рішення від 16 лютого 2017 року у справі №1527/3743/12.

Також ОСОБА_1 зазначала, що при ухваленні рішення від 16 лютого 2017 року було застосовано волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні мирової угоди.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження за нововиявленими обставинами про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею пропущений десятирічній строк, який не підлягає поновленню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Серед основних засад судочинства в Україні, крім іншого, є обов`язковість судового рішення (п.9 ч.1 ст.129 Конституції України).

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За правилами частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно частини другої наведеної норми підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, серед іншого є:скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (пункт 3 частини другої).

Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 423 цього Кодексу, має бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду (п. 3 ч.1 ст. 424 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, ч.3 п.6 ст. 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, - клопотання про його поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних підстав, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

За змістом п.2 ч.2 ст. 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстав, визначених пунктами 2-3 частини другої та частиною третьою статті 423 цього Кодексу, - не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про перегляд судового рішення від 16 лютого 2017 року подана до суду у квітні 2024 року, а тому колегія суддів вважає, що не може вважатися, що заявницею пропущений десятирічний строк відповідно до п.2 ч.2 ст. 424 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження за нововиявленими обставинами про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги про скасування ухвали та відкриття провадження апеляційною інстанцією за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає, що вказані доводи задоволенню не підлягають з підстав того, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, при цьому не має повноважень при скасуванні ухвали про відмову у відкритті провадження самостійно його відкривати.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова