УХВАЛА

25 червня 2024 року

м. Київ

справа № 183/5111/22

провадження № 61-2703св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи за первісним та зустрічним позовами: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Заніздра Андрій Петрович, на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2023 року у складі судді Дубовенко І. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, в якому просила: визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею; стягнути із ОСОБА_1 на свою користь аліменти на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2023 року і до досягнення дочкою повноліття.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 14 березня 2023 року прийняв зустрічний позов ОСОБА_2 до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1

15 листопада 2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення зустрічного позову та вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення часу для її зустрічей зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня кожної п`ятниці з 12-00 години і до понеділка наступного тижня (включно) до 12-00 години, задля чого зобов`язати ОСОБА_1 щоп`ятниці кожного тижня о 12-00 годині передавати їй дитину для спільного проведення часу і особистого спілкування за адресою проживання матері дитини: АДРЕСА_1 .

Заяву про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 мотивувала тим, що ОСОБА_1 не надає можливості їй як матері спілкуватися з дитиною, турбуватися про неї, порушує свої батьківські обов`язки, що, зважаючи на особливості розвитку дочки сторін, може призвести до негативних наслідків для дитини.

Вказує, що незастосування такого виду забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання можливого рішення суду, оскільки дитина при ізоляції її від спілкування з матір`ю, може втратити з останньою емоційний контакт та взагалі її не сприймати. Встановлення судом тимчасового графіку зустрічей дочки з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 17 листопада 2023 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову.

Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що вимоги заяви про забезпечення зустрічного позову шляхом зобов`язання батька надати матері можливість спілкуватися із дитиною за своїм змістом є нічим іншим як зверненням до суду з вимогою про визначення способів участі матері у вихованні неповнолітньої дитини, що відповідно до положень статті 159 Сімейного кодексу України є самостійним способом захисту порушеного права, який може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення із заявою про забезпечення позову у такий спосіб в іншій справі (про визначення місця проживання дитини, що перебуває на розгляді суду).

Суд першої інстанції також зауважив, що забезпечення позову шляхом примушування одного із батьків до виконання батьківських обов`язків однозначно не є необхідним і достатнім для забезпечення виконання судового рішення у цій справі.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_5 , залишив без задоволення, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2023 року - без змін.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, передача дитини матері не є співмірним заходом забезпечення зустрічного позову, однак відмова забезпечити позов у вибраний заявником спосіб не позбавляє її права звернутися до суду із відповідною заявою, вказавши інший вид забезпечення позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Заніздра А. П., подала до Верховного Суду касаційну скаргу,в якій просить скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про зустрічне забезпечення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 подала на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і мотивувала тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що судове рішення про визначення місця проживання дитини спрямоване на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця її проживання проживає окремо, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання. Отже, вимоги заяви про забезпечення зустрічного позову не є тотожними за змістом заявленим позовним вимогам.

Вказує, що обраний нею вид забезпечення позову шляхом побачення з дитиною протягом певного проміжку часу спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю та спір по суті не вирішує. Тривалий розгляд справи без можливості спілкування матері з дитиною може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення зустрічного позову.

Аргументи інших учасників справи

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_6 , подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 лютого 2024 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

31 травня 2024 року справа № 183/5111/22 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

Усерпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним (а. с. 2-5).

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, в якому просила: визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею; стягнути із ОСОБА_1 на свою користь аліменти на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2023 року і до досягнення дочкою повноліття (а. с. 26-32).

15 листопада 2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення зустрічного позову та вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення часу для її зустрічей зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня кожної п`ятниці з 12-00 години і до понеділка наступного тижня (включно) до 12-00 години, задля чого зобов`язати ОСОБА_1 щоп`ятниці кожного тижня о 12-00 годині передавати їй дитину для спільного проведення часу і особистого спілкування за адресою проживання матері дитини: АДРЕСА_1 (а. с. 46-50).

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 17 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову (а. с. 73-76).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Заніздра А. П., на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2023 року, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 17 ЦПК України.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема ухвали суду першої інстанції щодо: забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову (пункт 3); скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову (пункт 4).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, постанова апеляційного суду, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень частини першої статті 389 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правовий висновок, який підтверджено у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), про те, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Слід зазначити, що в ухвалах Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 552/3972/22 (провадження № 61-1801ск23), від 26 квітня 2023 року у справі № 206/2971/22 (провадження № 61-5826ск23), від 10 січня 2024 року у справі № 757/8409/22-ц (провадження № 61-18266ск23), від 17 січня 2024 року у справі № 187/2152/23 (провадження № 61-18724ск23), від 01 квітня 2024 року у справі № 686/1021/18 (провадження № 61-4202ск24) касаційний суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у справі з огляду на те, що судові рішення щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Так, у справі, яка переглядається, заявник просить переглянути у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову та постанову суду апеляційної інстанції, якою таку ухвалу залишено без змін.

За таких обставин, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та постанова суду апеляційної інстанції про залишення такої ухвали без змін не можуть бути предметом касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) рішення від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomezdela Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) рішення від 19 грудня 1997 року, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

За наведеного правового врегулювання та враховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, то касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, статтями 353, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Заніздра Андрій Петрович, на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко