Провадження № 6/127/273/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2024 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Волошина С.В.,
за участі секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці подання заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорного Дениса Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржика-фізичної особи ОСОБА_1 ,
Заступник начальника Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорний Д.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника- фізичної особи ОСОБА_1 , зазначивши, що на виконанні у Першому відділі ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №66088600 з примусового виконання виконавчого листа №6-4417/11, виданого 23.05.2012 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 1 118 343, 02 грн. 16.07.2021 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, однак судове рішення боржником не виконано, декларацію не подано, будь - яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не вчинено. 15.03.2023 державним виконавцем здійснювався вихід за місцем проживання боржника, з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалося, оскільки двері квартири ніхто відчинив. Разом з цим у вхідних дверях боржника залишено виклик державного виконавця з вимогою з?явитись до відділу на 10.00 годину 20.03.2023. Боржник на виклик не з?явився, про причини неявки не повідомлено. Крім того зазначає, що виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 24.04.2024 державним виконавцем підготовлено доручення про вчинення виконавчих дій, а саме здійснити опис та арешт майна боржника, яке скероване для виконання до Ярмолинецького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Також державному виконавцю відомо, що боржник до 4 кварталу 2023 року одержував доходи у ТОВ «Зелений енергетичний ресурс», однак рішення суду не виконував. З інформації наданої ДПС України, державному виконавцю відомо, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України. 24.04.2024 виконавцем повторно на адресу боржника надіслано виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення, однак ОСОБА_1 не виклик не з`явився, про причини такої неявки не повідомив. 01.05.2024 виконавцем повторно здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалось, оскільки встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає. Також у цей день виконавцем здійснено вихід на зареєстрований місцем проживання боржника: АДРЕСА_3 , з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалось, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.
Згідно доводів подання боржник ОСОБА_1 від виконання рішення суду ухиляється. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним поданням.
У судове засідання заступник начальника Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорний Д.В. не з`явився, в матеріалах справи міститься заява в.о. начальника відділу Касяновського М., в якій просить розгляд подання здійснювати у відсутність представника Першого ВДВС в м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ), подання підтримав у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Відповідно до ст. 441 ЦПК України, неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом установлено, що на виконанні у Першому відділі ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження №66088600 з примусового виконання виконавчого листа №6-4417/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 23.05.2012, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 1 118 343,02 грн.
В постанові про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2021 року виконавець зобов`язав боржника подати декларацію про доходи та попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
В межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалася перевірка майнового стану боржника. Згідно електронних відповідей на запити за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.
24.04.2024 виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) надсилався виклик державного виконавця, в якому виконавець зобов`язав останнього з`явитись 29.04.2024 на 09:00 год. для надання пояснень щодо невиконання вимог виконавчого листа №6-4417/11.
01.05.2024 виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалось, оскільки встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає. Двері квартири відкрила особа, яка повідомила, що дана квартира з листопада 2018 року належить ОСОБА_2 .
Також 01.05.2024 виконавцем здійснено вихід за зареєстрованим місцем проживання боржника: АДРЕСА_3 , з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалось, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідів виконавцем встановлено, що за даною адресою проживає матір боржника ОСОБА_3 , сам боржник там не проживає.
Звертаючись до суду з даним поданням, заступник відділу ДВС ОСОБА_4 вказує на те, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання рішення суду. Останній на даний час не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду та відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;
Відповідно до ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.
Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria»від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.
Отже, обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного, злісного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.
Доводи заступника Першого ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Нагорного Д.В. про те, що ОСОБА_1 належним чином обізнаний про відкрите виконавче провадження, в межах розгляду подання, свого підтвердження не знайшли. Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 як постанови про відкриття виконавчого провадження, так і вимоги державного виконавця від 24.04.2024. Виконавцем встановлено, що ні за фактичним місцем проживання, ні за зареєстрованим місцем проживання боржник не проживає, безпосереднього спілкування між представником органу примусового виконання та боржником не відбулось (матеріали подання таких доказів не містять). Надані суду докази не свідчать про умисне ухилення боржником від виконання зобов`язань. Доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 матеріальної можливості здійснити погашення заборгованості за рішенням суду, яке набуло законної сили, однак свідомого та умисного його невиконання матеріали справи не містять.
Крім того, суд звертає увагу, що матеріали подання не містять доказів, щодо здійснення державним виконавцем усіх передбачених та можливих заходів, пов`язаних з виконанням, зокрема, але не обмежуючись, спрямування запитів до банківських установ, щодо наявності коштів на рахунках боржника, вжиття заходів щодо розшуку та встановлення фактичного місця проживання боржника.
Тому, за поданої сукупності доказів та за відсутності належних доказів щодо умисного ухилення боржника від виконання обов`язків, не вбачається достатніх підстав для прийняття рішення про тимчасове обмеження в правах, передбачених ст.33 Конституції України, боржника ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.260, 441 ЦПК України, суд,
В задоволенні подання заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорного Дениса Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржика-фізичної особи ОСОБА_1 - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: