ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1910/24Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2024 року (у складі судді Марцішевської О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила звільнити з-під арешту 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 17.03.2016 у виконавчому провадженні № 50522816, боржник ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що з 31.03.2014 ОСОБА_1 є власником вказаної частки квартири на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_2 , тому накладення арешту здійснено без законних підстав. Згідно з даними АСВП виконавче провадження № 50522816 є завершеним, проте відповідач відмовив у знятті арешту та роз`яснив право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

17.09.2024 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси клопотання позивачки про заміну первісного відповідача на належного відповідача задоволено. Замінено відповідача на ОСОБА_2 . Залучено Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору.

28.11.2024 Соснівським районним судом м. Черкаси винесено ухвалу, в якій зазначено, що при виготовленні рішення суду у справі № 712/10206/24 допущено описку, а саме помилково зазначено дату винесення рішення суду 17 жовтня 2024 року. Ухвалою від 28.11.2024 виправлено описку в рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси у даній справі та зазначено вірну дату винесення рішення суду, а саме 16 жовтня 2024 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.10.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не залучено до участі в справі у якості відповідачів всіх суб`єктів, які повинні відповідати за даним позовом. Оскільки належним відповідачем є також ОСОБА_3 як особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.10.2024 скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 у даній справі задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають правовим висновкам Верховного Суду. Вказує, що у зв`язку з накладеним арештом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вона позбавлена можливості реалізувати свої права як єдиного законного власника нерухомого майна. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на момент подання позовної заяви не володіла інформацією про особу стягувача в рамках виконавчого провадження, оскільки не є стороною виконавчого провадження. Також зазначає, що 11.09.2024 нею було скеровано до суду клопотання про заміну первісного відповідача на належного відповідача, а саме на боржника ОСОБА_2 , яке ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси було задоволено. В своїй скарзі ОСОБА_1 просила здійснювати розгляд справи без її участі.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив. Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з положенням ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2005, серія НОМЕР_1 , витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.01.2006 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (частка 1/2) та ОСОБА_1 (частка 1/2).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 10.12.1986 по теперішній час.

21.11.2013 вироком Лисянського районного суду Черкаської області у справі № 700/696/13-к ОСОБА_2 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке полягало у спричиненні 09.05.2011 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , внаслідок яких останній помер та призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі. За цивільним позовом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 51124,68 грн та 100000 грн моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 100000 грн моральної шкоди.

31.03.2014 ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-28). Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру за договором дарування зареєстровано 31.03.2014 (а.с. 23-24).

09.03.2016 постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського міського управління юстиції Барановим С.А. відкрито виконавче провадження № 50522816 за виконавчим листом № 700/696/13-к від 22.04.2014 про стягнення 151124,68 грн з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

17.03.2016 державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського міського управління юстиції Барановим С.А. винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

21.03.2016 зареєстроване обтяження у вигляді арешту 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського міського управління юстиції від 17.03.2016 у виконавчому провадженні № 50522816, боржник ОСОБА_2

11.08.2020 постановою головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановим С.А. повернуто виконавчий документ стягувачу ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність майна, на яке може бути звернуте стягнення).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У частині 1 статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Щодо заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Разом з тим відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

У даній справі предметом спору є вимога ОСОБА_1 про скасування арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.01.2006 (а.с. 17) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2014 (а.с. 23-24).

При цьому, відповідачем у справі є лише ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, однак позивачка не залучила у якості співвідповідача особу, в інтересах якої накладено арешт на вказану квартиру. Водночас клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача ОСОБА_1 не заявляла.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 362/1294/23 (провадження № 61?15628св23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

З огляду на викладене вище, відсутність всіх належних відповідачів є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на порушення її права приватної власності на майно, при цьому зазначає і судом встановлено, що обтяження на майно накладено постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2016 в межах виконавчого провадження № 50522816, в яких боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_3 .

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на належність суб`єктного складу при вирішенні такого спору.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Так, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою було подано клопотання про заміну первісного відповідача Перший відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на належного відповідача ОСОБА_2 , яке ухвалою Соснівського районного суду від 17.09.2024 було задоволено.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідно до якої відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 зазначено, що: «У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Апеляційний суд зазначає, що Першим відділом ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено позивачу у знятті арешту, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна, на яке може бути звернуте стягнення), яка не передбачає зняття арешту з майна боржника. Таким чином, в Першого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не виник обов`язок зняти арешт з майна боржника в рамках виконавчого провадження № 50522816.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву Першого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначається, що боржником у виконавчому провадженні № 50522816, в рамках якого накладено арешт на спірне майно, є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_3 . Крім того, до відзиву додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію постанови про арешт майна боржника та копію постанови про повернення виконавчого документа, в яких також зазначено як особу боржника, так і особу стягувача.

З огляду на викладене вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на момент подання позовної заяви ОСОБА_1 не володіла інформацією про особу стягувача в рамках виконавчого провадження, оскільки не є стороною виконавчого провадження та не мала можливості залучити стягувача в якості відповідача до початку першого судового засідання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на час накладення арешту на спірну квартиру ОСОБА_2 вже не був її власником, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо незалучення позивачем ОСОБА_1 до участі в справі у якості відповідачів всіх суб`єктів, які повинні відповідати за позовом, а саме ОСОБА_3 як особу, в інтересах якої накладено спірний арешт.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови виготовлено 25 грудня 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар