Справа № 352/193/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/1474/24
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.,

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на ухвалу Тисменицького районного суду від 26 лютого 2013 року, у складі судді Гургули В.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , з підстав належності 1/6 частки на праві спільної сумісної власності та 2/6 частки в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

У судовому засіданні 26 лютого 2013 року сторони зробили спільну заяву та надали суду укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 26 лютого 2013 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за якою:

1. Сторони погодилась на закриття провадження по справі у зв`язку з укладенням цієї мирової угоди.

2. ОСОБА_4 погоджується на припинення свого права власності на належну йому 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , інвентарною вартістю 376654 грн. та відмовляється від усіх своїх прав на вказане будинковолодіння на користь ОСОБА_3 .

3. ОСОБА_5 погоджується на припинення свого права власності на належну йому 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , інвентарною вартістю 376654 грн., та відмовляється від усіх своїх прав на вказане будинковолодіння на користь ОСОБА_3 .

4. ОСОБА_6 погоджується на припинення свого права власності на належну їй 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , інвентарною вартістю 376654 грн., та відмовляється від усіх своїх прав на вказане будинковолодіння на користь ОСОБА_3 .

5. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 погоджуються на визнання за ОСОБА_3 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , інвентарною вартістю 376654 грн.

6. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , інвентарною вартістю 376654 грн.

Укладенням даної мирової угоди сторони підтвердили відсутність майнових та будь-яких інших претензій одна до одної.

Сторони стверджували, що мирова угода укладена в добровільному порядку, без тиску та обману, не внаслідок збігу тяжких обставин, умови угоди їм зрозумілі; текст угоди прочитаний особисто кожною стороною (представником сторони), доповнень та зауважень немає.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2010 року народження, подав апеляційну скаргу. Вважає, що мирова угода суперечить вимогам закону, та порушує права, свободи та інтереси неповнолітнього сина відповідачки ОСОБА_6 .

Судом не враховано, що у спірному будинку на час затвердження мирової угоди проживали з народження двоє малолітніх дітей ОСОБА_8 , 2005 року народження, та ОСОБА_2 , 2010 року народження, матір`ю яких є ОСОБА_6 . Оскільки відповідачці на час розгляду справи на праві власності належало 1/6 частина спірного будинку, тому її малолітні діти відповідно до ст. 176 СК України, набули право користування спірним житловим будинком.

Згідно з ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Вважає, що ОСОБА_2 , 2010 року народження, на час ухвалення оскаржуваного рішення, як малолітня особа набув право користування спірним житлом згідно із законом, тобто набув охоронюваних законом право на мирне володіння майном як член сім`ї своєї матері - члена колгоспного двору.

Зазначає, що відчуження частки спірного житлового будинку через укладення мирової угоди попередніми власниками, членом сім`ї яких є малолітній ОСОБА_2 , поставило під загрозу його соціальний статус, оскільки може втратити право користування житлом, яким користувався з 2010 року.

24.10.2023 позивачка ОСОБА_3 зняла з реєстрації його місця проживання неповнолітнього ОСОБА_2 . Вказаним позивачка позбавила неповнолітнього сина відповідачки права на навчання в закладі професійно-технічної освіти.

Вважає, що укладення мирової угоди, у результаті якої у відповідачів, в тому числі в ОСОБА_6 припинилося право, а у позивачки виникло одноосібне право на житло, не відповідає добросовісності, оскільки сторони мирової угоди були достовірно обізнані про право ОСОБА_2 , 2010 року народження, та ОСОБА_8 , 2005 року народження, на користування спірним житловим будинком.

Просить скасувати ухвалу Тисменицького районного суду від 26 лютого 2013 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивачка та відповідачі правом на подачу відзиву не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 , представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_11 заперечили доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час там місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Так, згідно з пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зазначеною правовою нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Водночас судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 910/20190/16).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

Отже, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушено та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 22.07.2019 у справі № 911/2635/17, від 19.09.2020 у справі № 910/17558/18).

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що затвердженою судом мировою угодою порушено право його неповнолітнього сина ОСОБА_2 на користування спірним будинковолодінням АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Встановлено, що у січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 з підстав належності їй 1/6 частки ( майна колгоспного двору) та 2/6 часток в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У процесі розгляду справи сторони уклали мирову угоду, яка визнана судом, згідно якої відповідачі погодилися на припинення належних їм часток по 1/6 (кожному) у будинковолодінні АДРЕСА_1 та визнання за позивачкою права власності на дане домоволодіння в цілому.

Так, згідно п. 4 мирової угоди мати неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , погодилася на припинення свого права власності на належну їй 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та відмовилася від свого права на вказане будинковолодіння на користь матері ОСОБА_3 .

Сторони мирової угоди підтвердили відсутність майнових та будь-яких інших претензій одна до одної, а також ствердили, що мирова угода укладена в добровільному порядку, без тиску та обману, не внаслідок збігу тяжких обставин.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що станом на час затвердження мирової угоди судом у лютому 2013 році у домоволодінні АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані ОСОБА_6 разом із дітьми синами ОСОБА_8 , 2005 року народження, та ОСОБА_2 , 2010 року народження, без реєстрації проживав також її чоловік ОСОБА_1 .

Умовами мирової угоди будь-які права неповнолітніх дітей щодо їх права проживання у вказаному домоволодінні не вирішувалося.

Разом з тим встановлено, що на ґрунті непорозумінь що виникли між ОСОБА_3 та сім`єю її дочки ОСОБА_6 , (згідно пояснень ОСОБА_3 стосовно оплати комунальних послуг за житло) ОСОБА_3 . 24.10.2023 року зняла ОСОБА_6 разом із дітьми з реєстрації за їх місцем проживання у домоволодінні АДРЕСА_1 .

У провадженні Тисменицького районного суду перебуває справа щодо неправомірного зняття ОСОБА_3 сім`ї ОСОБА_6 , у тому числі неповнолітнього ОСОБА_2 з реєстрації з місця їх постійного проживання.

Таким чином встановлені у справі обставини дають підстави для висновку про те, що при визнанні мирової угоди будь-які права неповнолітнього ОСОБА_2 не вирішувалися, оскільки він не був співвласником спірного домоволодіння, право на проживання сім`ї ОСОБА_6 у даному домоволодінні позивачкою ОСОБА_3 не заперечувалося.

Оскільки доводи апеляційної скарги про порушення прав неповнолітнього. при визнанні мирової угоди у цій справі не знайшли свого підтвердження, то апеляційне провадження підлягає закриттю.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц вказано, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки неповнолітнього ОСОБА_2 не вирішувалося, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 374, 362, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на ухвалу Тисменицького районного суду від 26 лютого 2013 року, у складі судді Гургули В.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 24 грудня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева