Провадження № 2/638/2693/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів, -

встановив:

Адвокат Плугатирьов Віталій Вікторович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_2 із позовом до Держави Україна в особі Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно стягнуті кошти у розмірі 15 990,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.09.2016 року Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 8082,12 доларів США; пеню в сумі 2044,01 доларів; штраф в сумі 14 000 грн. На підставі вказаного виконавчого листа Московським (з 27.07.2022р. назва змінилася на Салтівський) відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №53286507. 28.07.2021 року виконавче провадження було завершено на підставі постанови заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення виконавчого листа стягувачу. Крім того, в той же день у зазначеному виконавчому провадженні головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 28 163,36 грн. Зазначає, що незважаючи на визначений законом порядок виконання постанови про стягнення виконавчого збору, Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснювалися відрахування коштів з доходів ОСОБА_2 без пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 28.07.2021 року до виконання. В подальшому, державним виконавцем 15.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68671036 з примусового виконання зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору. В рамках виконавчого провадження №68671036 з позивача стягнуто кошти у розмірі 4489,87 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шелівальник О.Ю. від 15.02.2022р. про відкриття виконавчого провадження №68671036 та постанову від 15.02.2022р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №68671036. Так, вважає, що з позивача безпідставно стягнуто до державного бюджету України грошові кошти в сумі 11 500,93 грн. (стягнуті у невстановлений законом спосіб у період коли виконавче провадження №53286507 вже було завершене, а виконавче провадження №68671036 ще не відкрите). Крім того, вважає, що кошти в сумі 4489,87 грн. також стягнуті незаконно та безпідставно, оскільки стягнення відбулося в рамках виконавчого провадження №68671036, відкриття якого було визнано судом незаконним, а постанови про відкриття провадження та про стягнення витрат виконавчого провадження були скасовані вищевказаним рішенням суду. Зазначає, що представником позивача було направлено до виконавчої служби заяву про надіслання до казначейства подання про повернення вищевказаних коштів, однак станом на дату подання позову відповіді на заяву не надходило, а кошти на рахунок позивача не надійшли. На підставі викладеного позовну заяву просить задовольнити у повному обсязі.

Представником Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з наступних підстав. Так, зазначає, що на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № 53286507 з виконання виконавчого листа виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором. Постановою державного виконавця від 28.07.2021 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа. 28.07.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 28163,36 грн. № 53286507. Вказує, що норми Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом. В подальшому, 15.02.2022 винесено постанову про відкриття окремого виконавчого провадження №68671036 з примусового виконання постанови №53286507 від 28.07.2021 про стягнення з боржника решти (залишку) виконавчого збору у сумі 13102,65 грн. Зазначає, що після повернення виконавчого листа стягувачу з боржника було стягнуто лише частину суми виконавчого збору в межах виконавчого провадження №53286507, при цьому, залишок виконавчого збору у розмірі 13102,65 грн. не було стягнуто. Тобто, постанова про стягнення виконавчого збору спочатку фактично перебувала на виконанні в рамках виконавчого провадження №53286507, а після відкриття виконавчого провадження №68671036 її виконання продовжилося вже в його межах. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду державним виконавцем вжиті заходи щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036. Зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Таким чином, на сьогоднішній день постанова про стягнення виконавчого збору №53286507 від 28.07.2021 залишається чинною. На підставі викладеного вважає, що грошові кошти у сумі 15 990,80 грн. з позивача стягнуті правомірно, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Представником Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач особисто не звертався до органів казначейства із заявою про повернення коштів з бюджету, виконавчі документи за цією справою до управління не надходили. Крім того, зазначає, що з відсутні підстави для стягнення судових витрат з органу казначейства та такі витрати повинна нести сторона, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

Представником позивача надані до суду додаткові письмові пояснення, згідно яких зазначає, що посилання державного виконавця на те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 28.07.2021 року є чинною є помилковими, оскільки стягнення коштів відбулось після закінчення виконавчого провадження №53286507 без пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання. На підставі викладеного позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Ухвалою судді від 22.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді від 16.02.2024 року витребувано з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області завірені належним чином копії усіх платіжних доручень, згідно яких було стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти у період з 28.07.2021 по 18.10.2023 рік (по дату закінчення виконавчого провадження №68671036), в тому числі платіжні доручення №9210 від 28.07.2021 р., №11588 від 25.10.2021 р., №125214 від 13.12.2021 р., №134730 від 20.01.2022 р., №139108 від 07.02.2022 р., №154711 від 20.12.2022 р., №159085 від 13.03.2023 р, №158905 від 13.03.2023 р., №158904 від 13.03.2023 р., а також документи, що підтверджують перерахування стягнутих коштів до бюджету.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника.

Представник Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі.

Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на виконанні у Московському відділі ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебувало виконавче провадження №53286507 з виконання виконавчого листа №643/15665/15-ц, виданого 29.09.2016 року Московським районним судом м.Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №4 від 10.09.2007 року в розмірі 8082,12 доларів США, пені в сумі 2044,01 грн., штраф у сумі 14 000,00 грн.

28.07.2021 року заступник начальника Московського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Габрієлова Н.Ю., керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого листа у виконавчому провадженні №53286507 стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі його заяви щодо повернення виконавчого документа.

Крім того, 28.07.2021 року головний державний виконавець Московського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Габрієлова Н.Ю., на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 53286507 виніс постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_2 у розмірі 28 163,36 грн.

В рамках виконання вказаної постанови з ОСОБА_2 стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 11 500,93 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 21.01.2022 та 08.02.2022 року та не оспорюється сторонами по справі.

В подальшому, 15.02.2022 року старшим державним виконавцемМосковського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Шелівальник О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68671036 з примусового виконання постанови №53286507 від 28.07.2021 року простягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_2 у розмірі 28 163,36 грн.

В рамках виконання вказаної постанови з ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти у розмірі 4489,87 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 20.12.2022 та 13.03.2023 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 520/763/23 адміністративний позов ОСОБА_2 до Салтівського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15.02.2022 про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15.02.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036. Рішення суду набрало чинності 11.08.2023 року.

На виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду державним виконавцем вжиті заходи щодо скасування постанови від 15.02.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанови від 15.02.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036.

Вважаючи дії державного виконавця неправомірними та стягнення з нього на підставі постанов державного виконавця від 28.07.2021 та 15.02.2022 року грошових коштів у загальному розмірі 15 990,80 грн. протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, норми частини третьої ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.

Таким чином, посилання позивача на те, що постанову від 28.07.2021 року у ВП №53286507 про стягнення виконавчого збору пред`явлено до виконання з пропуском строку та відрахування здійснювались без пред`явлення вказаної постанови до виконання є помилковими, оскільки остання вже є виконавчим документом, яка набрала чинності з моменту її винесення.

При цьому на сьогоднішній день постанова про стягнення виконавчого збору №53286507 від 28.07.2021 залишається чинною, позивачем не оспорювалась, а отже стягнення з позивача суми виконавчого збору у розмірі 11 500,93 грн. за період з 29.07.2021 року по 08.02.2022 року є правомірним та не суперечить чинному законодавству.

Щодо стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 4489,87 в рамках виконавчого провадження №68671036 від 15.02.2022 року суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу вказаних коштів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вже раніше встановлено судом, 11.07.2023 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15.02.2022 про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15.02.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036.

Зазначене свідчить про безпідставне стягнення з позивача Відділом примусового виконання виконавчого збору в сумі 4489,87 грн. в рамках виконавчого провадження №68671036 від 15.02.2022 року, у зв`язку з чим в даних правовідносинах підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Отже, суд вважає, що стороною позивача частково доведені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та його представник як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

При цьому, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1212 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 289, 352-355 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4489 (чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 87 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 241,15 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 01.07.2024 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Держава Україна в особі Салтівського відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), , м.Харків, вул.Студентська, буд.5/6; Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, , м.Харків, вул.Бакуліна, буд.18.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк