Справа № 383/243/24
Номер провадження 2/383/229/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді -Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -Зербул С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу №383/243/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», третя особа на стороні відповідача, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №30598виданий приватним нотаріусомОбухівського районного нотаріального округу Київської області ГоловкіноюЯ.В., від 18.03.2021 року, щодо звернення стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП`заборгованості за кредитним договором №1809209 від 16.12.2018 року за період з 30.01.2019 року по 03.03.2021 року на загальну суму 29900,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначив, щоприватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №30598 від 18.03.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованості в розмірі 29900,00 грн. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №1809209 від 16.12.2018 року укладеним з ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП».Вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріуса, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису. Вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а саме кредитний договір не було нотаріально посвідчено, без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу та позивачем не було отримано письмове повідомлення про факт вчинення виконавчого напису нотаріусом. Крім того, вказує, що позивач не підписував в будь який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», також позивач вказує, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально, крім того подані в якості доказу копія кредитного договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону. Таким чином, інформація про використання позивачем електронного підпису одно разом ідентифікатором, ґрунтується на припущеннях та не підтверджена об`єктивними доказами.

Крім того, вказує, що приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. стягнуто з позивача 5748,35 грн в рахунок погашення боргу на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП». Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, сума в розмірі 5748,35 грн вважається безпідставно набутою та не підглядає поверненню, оскільки правова підстава згідно якої набуті грошові кошти за рішенням суду не існуватиме. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5748,35 грн. У зв`язку з вказаними обставинами змушена звернутися до суду за захистом свого права.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.03.2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2024 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, де позовні вимоги підтримують та простять їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, при цьому, позивач надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.124).

Представник відповідача ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. та не надійшло інформації про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача також не надходило.

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на стороні відповідача, приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Дорошенко В.Л. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не надійшло заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на стороні відповідача, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не надійшло заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 18.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 30598, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за Кредитним договором №1809209 від 16.12.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП». заборгованості за період з 30.01.2019 року по 03.03.2021 рік. в сумі 29900,00грн, де в тому числі: заборгованість за сумою кредиту в сумі 4000,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченими відсотками за користування кредитом 25900,00 грн.та з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом загальна сума становить 29900,00 грн.

Також у даному виконавчому написі зазначено про те, що він набирає чинності з 18.03.2021 року і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення (а.с.22).

Вказаний виконавчий напис звернений до примусового виконання та приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65445146 від 17.05.2021 року (а.с.23-24).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст.18 ЦКУкраїни нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У пунктах 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014р. (набрала чинності 10.12.2014р.) Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ця постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення, а її резолютивна частина опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» №23 від 21.03.2017 року.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрійі статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа №826/20084/14) постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року справа № 910/10374/17, зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується, що зміст частини першоїстатті 88 Закону України «Про нотаріат»передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року..». «..Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса...». «.Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання...».

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що укладений договір, на підставі якого було вчинено виконавчий напис № 6487 від 04.04.2020 року був нотаріально посвідчений.

В матеріалах справи також відсутні докази направлення боржнику ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору та стороною відповідача такі докази надані не були.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) - неповідомлення боржника про вимогу повернути заборгованість є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Також, недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 619/4933/20).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів, в даному випадку не дотримано, тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати виконавчий напис, вчинений 18.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., за реєстровим №30598, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованості за кредитним договором №1809209 від 16.12.2018 року за період з 30.01.2019 року по 03.03.2021 рік в загальній сумі 29990,00 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, з позивача на виконання виконавчого напису, на підставі якого відкрито виконавче провадження, стягнуто 5748,35 грн., але в позовній заяві сторона позивача посилається на безпідставність їх отримання відповідем та просить стягнути вказані кошти на її користь.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України ( Глава 83) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення Глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №910/1531/18 від 06.03.2019 року.

Згідно ч.1 ст.177 ЦК України об`єктом цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Стягнення із ОСОБА_1 5748,35 грн в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом підтверджується наданою позивачем копією відповіді приватного нотаріуса виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. від 23.02.2024 р. №2950.

Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис, який визнано таким, що не підлягає виконанню, тому сума стягнення за цим виконавчим листом в розмірі 5748,35 грн вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню позивачу.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/13071/19.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст.903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що при подачі позову до суду ОСОБА_1 визначила розмір витрат на правничу допомогу у справі в сумі 5500,00 грн.

Представником позивача адвокатом Калінін С.К.на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги №1196467 від 29.02.2024 року, згідно якого вбачається, що на підставі даного Ордеру, позивачу ОСОБА_1 надавалася правнича допомога адвокатським бюро «КАЛІНІН І ПАРТНЕРИ», адвокатом Калініном Сергієм Костянтиновичем (а.с.9).

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ПТ №2212 від 26.06.2018 року (а.с.8);

- копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05 червня 2023 року, укладеного між адвокатським бюро «Калінін і Партнери», в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича, і ОСОБА_1 , відповідно до пункту 1.1 Договору, предметом даного договору є надання бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту за рішенням суду визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №30598 від 18.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ

«АІА ФІНАНС ГРУП», та стягнути кошти, набуті без достатньої правової підстави (а.с.25-26).

- копію Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 05.06.2023 року, відповідно якого до п.2 за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п.1.1, Договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5500,00 грн у строк до набрання судового рішення законної сили, про яке визначено предметом Договору (а.с.27).

- копію платіжної інструкції № Р3362718 від 08.02.2024 року, відповідно якої ОСОБА_1 на рахунок Адвокатського бюро «КАЛІНІН І ПАРТНЕРИ`сплатила 5500,00грн за договором №б/н/23 від 05.06.2023 року (а.с.30).

- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.02.2024 року, відповідно якого бюро надало, а клієнт ОСОБА_1 прийняла (отримала) юридичні послуги (професійно правничу допомогу) у формі: вивчення документів, консультація клієнта (500 грн), складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю від 12.02.2024 року (500 грн), вивчення та аналіз сканкопій матеріалів виконавчого провадження №65445146 від 17.05.2021 року (500 грн), складання, оформлення, подання позовної заяви (3000 грн), складання, оформлення, подання заяви про забезпечення позову (1000 грн) (а.с.29).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не співмірність, на переконання суду, вартості погодинної оплати адвоката зі складністю справи та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони, у зв`язку із чим з урахуванням принципу розумності та справедливості, підлягають відшкодуванню у загальному розмірі 5500 грн.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесений ним судовий збір в загальній сумі 1937,92грн за подання позовної заяви та 484,48грн за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 34, 39, 50, 87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 208,354, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною від 18.03.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №30598 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованості за кредитним договором №1809209 від 16.12.2018 року за період з 30.01.2019 року по 03.03.2021 рік в загальній сумі 29900,00грн (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5748,35 грн. та судовий збір в сумі 1937,92грн за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484,48 грн за подання заяви про забезпечення позову

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»на користь ОСОБА_1 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІД паспорт № НОМЕР_1 , орган видачі 3515 виданий 07.03.2018 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», , місцезнаходження: вул. Михайлівська буд. 15/1 Б, м. Київ, п.і. 01001.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області - Золотарьова Тетяна Валентинівна, місцезнаходження: вул. Чорновола В`ячеслава, 43, м. Кропивницький Кіровоградська область, п.і. 25006.

Повне рішення суду складено 15.04.2024 року.

Суддя І. М. Адаменко