ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/243/23Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/449/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Іванюти О.М.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Стецюк Ю.О., представника ОСОБА_2 - адвоката Мельника Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 605/243/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Стецюк Юрій Олегович на додаткове рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року, ухваленого суддею Горуцем Р.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , борг за договором позики від 10 січня 2018 року в сумі 448 000 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в сумі 4480 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , жительки с. Литвинів Литвинівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Стецюк Ю.О. просить скасувати додаткове рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви представника відповідача про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн..

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що одним із доказів витрат на правничу допомогу представник відповідача надав квитанцію від 09.02.2024 року, зі змісту якої неможливо встановити факт оплати грошових коштів адвокату Микуличу І.В.

Також, договір про надання правничої допомоги був укладений 29.09.2023 року. В самому тексті даного договору фактично не встановлено розміру гонорару. Пунктом 4.2 договору передбачено, що розмір гонорару адвоката та умови його оплати погоджуються за взаємною угодою сторін та оформляються додатковою угодою до цього договору (розрахунком), у разі відсутності додаткової угоди, гонорар адвоката становить 40 відсотків встановленого законом мінімального прожиткового мінімуму за годину участі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Договір про надання правничої допомоги від 29.09.2023 року укладено не з стороною безпосередньо в чию користь просять стягнути судові витрати на правничу допомогу, а з іншою особою ОСОБА_4 , яка уклала договір в інтересах відповідача ОСОБА_3 . Саме ОСОБА_4 зобов`язується сплатити гонорар адвокату (п. 2.3.1 договору), а сторона по справі ОСОБА_5 не зобов`язана нести витрати на правничу допомогу і не понесла в подальшому такі витрати.

Формулювання щодо третьої особи не може застосуватися до витрат іншої особи, адже термін третя особа у ЦПК України це спеціальний термін. Таким чином, особа, яка укладає договір в інтересах клієнта є іншою особою, і відповідно до третьої особи ніякого відношення не має.

Відзив на позов підписаний адвокатом Микулич І.В. 04.10.2023 року. Договір про надання правничої допомоги укладений 29.09.2023 року. Таким чином доказ, який підтверджує витрати, вже був наявний у сторони відповідача. Однак, відповідач не подав його разом з відзивом, тим самим не виконав вимоги ч. 3 ст. 83 ЦПК України.

Також, додаткова угода укладена вже після надання послуг у суді першої інстанції. Це видно з дати та включення в документ послуги щодо участі в судовому засіданні від 09.02.2024 року, в якому і було прийнято рішення по справі.

Щодо порушення судом процесуального права, то суд першої інстанції розглянув дану заяву у відсутності позивача, що унеможливило подати свої заперечення щодо ухвалення додаткового рішення. Позивач є людиною пенсійного віку та інвалідом, а визначена сума у розмірі 20 000 грн є неспівмірною та поставить ОСОБА_1 у скрутне становище.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Микулич І.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стецюка Ю.О., у якому зазначив, що у судовому засіданні скаржник особисто не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат та не посилався на співмірність чи обґрунтованість їх розміру, що підтверджено звукозаписом судового засідання. Також, письмова заява скаржника про зменшення розміру судових витрат відсутня у матеріалах справи.

Із матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву, який було надіслано скаржнику, ним як адвокатом Моравської З.А. здійснено заяву про стягнення з скаржника в користь ОСОБА_3 витрат за надання правничої допомоги в сумі 20 000 грн.

Посилання скаржника на те, що стягнення такої значної суми (20000 грн) поставить його у скрутне становище у зв`язку із тим, що він є пенсіонером та інвалідом не знаходять свого підтвердження. Скаржник не долучив жодного доказу щодо погіршення свого матеріального стану, а навпаки предметом його позову було стягнення коштів у розмірі 896 000 грн. В це же час, рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області у цій же справі вирішено стягнути на користь скаржника із ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 448000 грн (яке не оскаржене та набрало законної сили). Це в свою чергу, дасть можливість скаржнику поліпшити своє матеріальне становище та понести судові витрати.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Стецюк Ю.О апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник Ю.О. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стецюка Ю.О. визнав з підстав, викладених у вказаній скарзі.

01 травня 2024 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Микулич І.В. до суду апеляційної інстанції поступило клопотання про розгляд справи без його участі як представника. Із вимогами апеляційної скарги ОСОБА_3 не погоджується та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги із міркувань та аргументів наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_3 адвоката Микулича І.В. про ухвалення додаткового рішення та стягуючи із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн, суд першої інстанції виходив із складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та час витрачений ним на виконання відповідних робіт, виходив із критерію їх співмірності та розумності, враховував відсутність заперечень позивача.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно з ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за правилами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

При цьому, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Судом встановлено, що в суді першої інстанції інтереси відповідача ОСОБА_3 представляв адвокат Микулич І.В. (т. 1 а.с. 213)

До клопотання про ухвалення додаткового рішення адвокат Микулич І.В. подав договір про надання правничої допомоги від 29.09.2023 року, додаткову угоду від 09 лютого 2024 року, квитанцію про вартість надання правничої допомоги ОСОБА_3 на суму 20000 грн у справі № 605/243/23.

Також представник заявника посилався на те, що у відзиві на позовну заяву було повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн. Докази щодо витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду з відповідними підтверджуючими документами (т. 1 а.с. 92-95). Даний відзив був відправлений протилежні стороні рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, який вручено 23.02.2024 року. Однак ні під час розгляду справи, ні при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення протилежною стороною не заявлялось клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, у даній справі було прийнято рішення Підгаєцьким районним судом Тернопільської області 09 лютого 2024 року. Із клопотанням про стягнення судових витрат представник ОСОБА_3 адвокат Микулич І.В. звернувся 12.02.2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У постанові від 14.12.2021 № 922/676/21 Верховний Суд звернув увагу на те, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Згідно зі статтею 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат суду належить забезпечити кожній стороні у справі можливість бути повідомленою про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч. 2 ст. 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки детальний опис виконаних робіт був поданий ОСОБА_6 у Додаткові угоді до Договору про надання правової допомоги від 29.09.2023 року від 09.02.2024 року, тобто вже після винесення рішення у справі та те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення судом першої інстанції позивача про призначення судового засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України, тому зазначене унеможливило ОСОБА_7 надати відповідні заперечення проти таких вимог та доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України), а це є порушенням права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Щодо поданого Договору про надання правничої допомоги від 29.09.2023 року, слід зазначити, що він укладений між адвокатом Микуличем І.В. та Демчишин М.Ф. в інтересах ОСОБА_3 . Проте у матеріалах справи відсутні відомості про уповноваження ОСОБА_3 на представлення її інтересів ОСОБА_4 .

Тому колегія суддів приходить до висновку, що належних доказів на укладення ОСОБА_3 договору про надання правничої допомоги суду не надано, а відшкодуванню підлягають тільки витрати понесені стороною, а не іншими особами.

Також не може бути належним доказом подана до клопотання про стягнення судових витрат квитанція про оплату правничої допомоги, оскільки вона не оформлена у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), тобто не доведено реальності цих витрат.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стецюка Ю.О. слід задовольнити, а додаткове рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стецюка Юрія Олеговича задовольнити.

Додаткове рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 травня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома