Дата документу 10.04.2024 Справа № 336/1448/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1448/22 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-з/807/47/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Юлії Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційними скаргами представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в порядку самопредставництва Кравченка Олександра Миколайовича , Запорізької обласної прокуратури, представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Юлії Вікторівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який підписаний адвокатом Плецькою Ю.В., до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду,просив суд стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь 1 053 000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Міністерства фінансів України задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету на відповідному рахунку на користь ОСОБА_1 92 677 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Решту вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в порядку самопредставництва Кравченко О.М. , Запорізька обласна прокуратура, представник ОСОБА_1 - адвокат Плецька Ю.В. подали апеляційні скарги.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року апеляційні скарги представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в порядку самопредставництва Кравченка Олександра Миколайовича , Запорізької обласної прокуратури залишені без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Юлії Вікторівни задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасовано та прийнято в цій частині постанову наступного змісту.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року про стягнення моральної шкоди в розмірі 92 677 грн. залишено без змін.

04.03.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Плецька Ю.В. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення по зазначеній справі у зв`язку з тим, що питання щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, понесених ОСОБА_1 судом не вирішувалось.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що інтереси ОСОБА_1 у суді представляла адвокат Плецька Ю.В., повноваження якої підтверджуються відповідним ордером, складеним на виконання умов Договору про надання правничої допомоги №б/н від 29.10.2019, укладеного між ОСОБА_1 та Плецькою Ю.В .

На виконання умов договору адвокатом Плецькою Ю.В. була надана наступна правнича допомога ОСОБА_1 по справі № 336/1448/22, що перебувала на розгляді в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя, та під час апеляційного розгляду справи в Запорізькому апеляційному суді. Замовнику були надані наступні послуги у загальному розмірі 25 000 грн. 00 коп.: складання та подача позовної заяви (08.03.2022 року) - 5000,00 грн.; участь у 5-ти судових засіданнях по справі №336/1448/22 (13.07.2022 року, 27.10.2022 року, 28.03.2023 року, 25.09.2023, 08.11.2023 року) - 3000,00 грн. х 5 = 15 000,00 грн.; складання та подача апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 (22.01.2024 року) - 5000,00 грн.

Зазначає, що доцільність звернення із даною заявою та остаточні розрахунки за надану правничу допомоги були здійснені між позивачем та адвокатом Плецькою Ю.В. вже після проведення 14.02.2024 року судового засідання та постановлення судового рішення по справі, тому вважає за необхідне звернутися з даною заявою про ухвалення додаткового рішення та надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. 00 коп. наступні докази (в копіях): договір про надання правничої допомоги, укладений з ОСОБА_1 , №б/н від 29.10.2019 року; рахунок №1/3 від 04.03.2024 року на суму 25 000,00 грн.; розрахункова квитанція №1 від 04.03.2024 року про сплату 25 000,00 грн.; акт виконаних робіт від 04.03.2024 року на суму 25 000,00 грн.

Вказує, що зазначені докази подаються суду в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а саме: зі змістом постановленого судом рішення представник позивача - адвокат Плецька Ю.В. дізналась після його отримання в електронному кабінеті в підсистемі ЕСІТС «Електронний суд» 26.02.2024, що відображається в даних системи Д-3, відповідно, останній 5 (п`ятий) день для подачі доказів спливає 03.03.2024 року, що припадає на неділю (вихідний день). Відповідно останнім днем для подачі заяви про розподіл судових витрат є перший наступний за ним робочий день - понеділок 04.03.2024 року, який не було пропущено позивачем.

У зв`язку з чим просила прийняти додаткову постанову та стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного спасання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. 00 коп. та видати виконавчий лист.

До вказаної заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Плецька Ю.В. додала копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги у Запорізькому апеляційному суді по справі № 336/1448/22, договору про надання правової допомоги, укладеному з ОСОБА_1 , №б/н від 29.10.2019 року; акту виконаних робіт (за договором про надання правничої допомоги №б/н від 29.10.2019 року) від 04.03.2024 року на суму 25 000,00 грн.; рахунку №1/3 від 04.03.2024 року на суму 25 000,00 грн.; розрахункової квитанції №1 від 04.03.2024 року на суму 25 000,00 грн.; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Від представника Міністерства фінансів України Лісовської Л.О. на адресу апеляційного суду надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового судового рішення, просить заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Ю.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Від представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в порядку самопредставництва Кравченка О.М. надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, просить відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

У зв`язку з тим, що розгляд апеляційних скарг здійснювався з викликом учасників справи у судове засідання, то з метою додержання процесуальних прав сторін розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводиться з повідомленням учасників процесу про дату, час та місце розгляду заяви.

Учасники процесу сповіщенні про розгляд клопотання про ухвалення додаткового рішення, проте до судового засідання не з`явились.

Разом з тим, з положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України виходить, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи, що в даному апеляційному провадженні розглядається лише процесуальне питання про ухвалення додаткового рішення, пов`язаного з розподілом судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, а не спір по суті, приймаючи до уваги, що заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у поданій до суду відповідній заяві, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду заяви та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, їх представників, а неможливість вирішення заяви у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їх представників при таких обставинах не є порушенням прав заявника щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, колегія суддів приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Серед основних засад цивільного судочинства визначено, зокрема принципи верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80, 89 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як розподілити між сторонами судові витрати;

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Верховний Суд у додатковій постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 728/2519/21 звертав увагу, що посилання в касаційній скарзі на розмір витрат, які сторона планує понести у зв`язку з касаційним переглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання заяви стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятої-сьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (аналогічні положення містяться в частинах третій-п`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі та обов`язку суду в будь-якому випадку задовольнити заяву про їх відшкодування.

За загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині позовної заяви узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами розгляду справи не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної плати Верховного Суду від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 134, 137 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19.

Матеріалами справи підтверджено, що дана справа була предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій.

Застосовуючи вищезазначені висновки та правові норми до правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві позивач зазначив прохання про стягнення судових витрат, визначивши орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн. (т. 1, а.с. 1-14).

Однак, до ухвалення рішення у справі позивач не надав доказів на підтвердження наявності понесення таких витрат, як і не вказав жодних причин, які унеможливлюють подання ним відповідних доказів до ухвалення рішення та не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, такі докази не були подані і після ухвалення рішення судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у цій справі представник ОСОБА_1 - адвокат Плецька Ю.В. зазначила клопотання про розподіл судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України (т. 2, а.с. 49-53).

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, як першою процесуальною заявою в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 у порушення ч. 1 ст. 134 ЦПК України не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс заявник або які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Сторона позивача не подала до суду апеляційної інстанції попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, і в подальшому в ході розгляду справи.

Зазначення у прохальній частині апеляційної скарги узагальненої вимоги про розподіл судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на професійну правничу допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань апеляційний суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Положення ч. 2 ст. 134 ЦПК України, з урахуванням судової практики щодо її застосування, надають суду право, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, окрім судового збору.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу, а відтак у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Ю.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Стосовно прохання, яке викладено у прохальній частині заяви про ухвалення додаткового судового рішення, а саме, щодо видачі виконавчого листа, колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Отже, виконавчі листи видає суд першої інстанції, а не суд апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 133, 134, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Юлії Вікторівни про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційними скаргами представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в порядку самопредставництва Кравченка Олександра Миколайовича , Запорізької обласної прокуратури, представника ОСОБА_1 - адвоката Плецької Юлії Вікторівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 11 квітня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко