Провадження № 2/369/620/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом та просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, в розмірі 5 120 грн.; додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду; стягнути з відповідача на користь позивача, як законного представника малолітнього ОСОБА_3 , 40 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилося двоє синів: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва у справі № 369/6432/13-ц. Син ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач повністю залишила сина інваліда ОСОБА_3 на виховання позивачу, який і сам являється інвалідом першої групи з обмеженими фізичними можливостями. Позивач не може самостійно забезпечувати, самостійно доглядати за собою без сторонньої допомоги. Догляд за сином повністю несуть бабуся та дідусь.

ОСОБА_3 народився з вродженими вадами здоров`я дитинства, а, отже, потребує постійного догляду та піклування, забезпечення медичним доглядом і лікуванням. Двічі на рік, починаючи із 2018 року, дитині проводять курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації. Останнє обстеження та лікування дитини коштувало 13 092 грн. Бабуся двічі на рік своїми силами та за свій власний кошт возить внука на лікування та реабілітацію, на проходження якої двічі на рік витрачається більше 10 000 грн. До теперішнього часу ОСОБА_2 жодного разу не відвідала дитину та жодним чином не надала їй ні матеріальної, ні моральної допомоги. У результаті протиправної поведінки відповідача дитині була завдана шкода, яка полягає у її тривалих душевних хвилюваннях, викликаних порушенням прав. Суттєво порушений як спокій дитини, так і позивача, що негативно впливає на повсякденний образ життя. Позивач вимушений витрачати багато часу на питань, пов`язаних із захистом порушених прав, постійно обмірковувати зазначене. Це в свою чергу негативно відображається і на дитині, вона також обмірковує, засмучується і час від часу плаче.

Син сторін ОСОБА_5 є інвалідом дитинства - захворювання ВВР головного мозку, синдром спастичного тетрапарезу, когнітивна недостатність, переніс у 2015 році операцію на обох ногах, двічі на рік проходить реабілітації, в міжкурсовий період отримує гімнастику та масаж, однак, весь цей час позбавлений материнського піклування, ласки і догляду.

Відповідач проживає в м. Київ, є працездатною, має працездатного чоловіка, непрацездатних батьків на утриманні не має.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2618 гривень. Оскільки відповідно до відомостей Державної служби статистики показник середньомісячної заробітної плати в м. Києві на жовтень 2021 року становить 20 481 грн., позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина інваліда щомісячно в розмірі 5 120 грн. Крім того, враховуючи наявність особливих обставин, що спричиняють додаткові витрати на дитину, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 безспірно була обізнана, що на утриманні позивача перебуває їх хворий син ОСОБА_3 , від якого вона відмовилася. Однак, не дивлячись на те, що вона не звільнена від обов`язку утримання хворого сина, самоусунулася від цього обов`язку і жодним чином не надавала йому ні матеріальної, ні моральної допомоги.

Відповідач завідомо знехтувала усіма життєвими потребами малолітнього і хворого сина, позбавила його материнської любові і матеріального утримання, що в свою чергу призвело до суттєвого порушення невід`ємних прав дитини і потягнуло за собою спричинення значної моральної шкоди.

Враховуючи викладене, а також те, що фактично восьми років позивач самостійно виховує і утримує хворого сина сторін ОСОБА_5 , який потребує постійного догляду, який здійснює батько, бабуся та дідусь, а також те, що хворий син сторін вже вісім років без материнського піклування і ласки, позивач вважає, що такими діями від ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 а також його сину завдається моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 40 000 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року прийнято справу до провадження та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказує на те, що після розлучення в 2013 році позивач та відповідач разом вирішили, що не будуть мати взаємних претензій по утриманню дітей, через те, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з батьком за адресою АДРЕСА_2 , а син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживати з матір`ю за адресою - АДРЕСА_3 .

Вказане будувалося на тому, що кожна сторона відмовляється від майнових претензій на нерухоме майно, спільно придбане та нажите під час перебування у шлюбі. Нерухоме майно знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 , та складається з декількох будівель. Про відсутність взаємних претензій підтверджує сам позивач у наданих суду аудіозаписів розмов та голосовий повідомлень, зроблених самим позивачем. Позивач не надав відомостей, що відповідач самостійно з 2013 року утримує та виховує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач з 16 серпня 2014 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , виховує та утримує доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач не врахував вимоги ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів. Розпочинаючи з дня закінчення навчального закладу в 2007 році, і по 22 березня 2021 року відповідач не працювала. З 01 серпня 2022 року знаходиться у відпустці по доглядом за сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За таких обставин, відповідач, на день пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів в розмірі 5 120 грн. 00 коп. щомісячно, виплачувати не в змозі. Відповідач по справі утримує та виховує трьох малолітніх дітей.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в сьомому класі, займається в секції карате, плавання, в гуртку малювання, та має ряд заохочень, що вказує на позитивне та комфортне проживання в сім`ї. Заняття в секції потребують витрат на оплату занять, купівлю форми та витрати на поїзди на змагання в інші міста України, підсилене харчування.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в першому класі та займається в гуртках по плаванню, малюванню та танцювальному гуртку. Заняття в гуртках потребує витрат на оплату занять, купівлю форми, підсилене харчування.

Утримання двох спільних дітей покладено на відповідача та її чоловіка. При цьому, варто зазначити, що в обов`язки ОСОБА_7 не входить обов`язок утримувати дитину ОСОБА_1 , але він розпочинаючи з 2014 виховує та утримує ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час відповідач не має можливості приймати участь в додаткових витратах на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тим більше, що справа про утримання дітей була вирішена раніше, та перебування на даний час в декретній відпустці по догляду за дитиною. Позивач та його представник не надали наукових методик, які дають можливість за певними критеріями визначити приблизний розмір завданої немайнової школи (в розмірі 40 000 грн. з розрахунку 5 000 грн. на рік), проте жодна із них офіційно не визнана єдиновірною, і опиратися на них можливо при доведенні фактів та обставин, на які здійснюється посилання. Позивач та його представник на надали суду висновків судово-психологічної експертизи, висновком якої підтверджується психологічний стан особи позивача та його неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події, тощо. Цей доказ не є переважним, але у сукупності із показаннями свідків, письмовими та електронними доказами (документами, відео, аудіо записами тощо) підтверджує чи спростовує обставини, які становлять предмет доказування. Позивачу стало відомо про заподіяну йому моральну шкоду ще з 31 липня 2013 року, після судового рішення про розірвання шлюбу, а тому пропущено строк позовної давності в частині відшкодування моральної шкоди.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом та просила стягувати з ОСОБА_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилося двоє синів: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 31 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва. Колишній чоловік ОСОБА_1 не цікавиться життям, навчанням, вихованням та розвитком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За весь час після розлучення позивач за первісним позовом не сплачує аліменти в добровільному порядку та матеріально не утримує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 з 28 січня 2014 року являється інвалідом І групи, довічно, але має мінливий дохід від занять на фінансовому ринку. Позивач за зустрічним позовом надає суду аудіо записи перемовин між нею, відповідачем за зустрічним позовом та адвокатом Василівською І. про відсутність будь яких претензій. На день звернення із зустрічним позовом ОСОБА_2 відомо, що первісний позов підготовлений за сприянням матері ОСОБА_1 . ОСОБА_10 , яка має довіреність від сина. Також відомо, що адвокат Васильківська І. не проводила зустрічі з ОСОБА_11 , і що він не обізнаний в судових справах та поданих позовах.

У відповідача немає іншої сім`ї, за станом здоров`я ОСОБА_1 є інвалідом І групи, але матеріальне становище платника аліментів добре, у платника аліментів на утриманні тільки одна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом дитинства, також відсутні інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина сторін по справі, ОСОБА_4 перебуває на утриманні матері.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано вимоги за первісним та зустрічним позовами в одне провадження, продовжено судовий розгляд справи та призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що строк для подачі зустрічної позовної заяви пропущено. ОСОБА_1 частково визнає позов та просить стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме у розмірі 1 416 грн. 50 коп. ОСОБА_1 не працює та не може працювати у зв`язку із тим, що стан його здоров`я цього не дозволяє, і таким чином пенсія по інвалідності у розмірі 6 092 грн. 50 коп. є єдиним джерелом його доходу. Інших доходів в ОСОБА_1 немає, а, отже, він не має змоги сплачувати позивачу за зустрічним позовом аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн., як того вимагає ОСОБА_2 . З пенсії відповідача за зустрічним позовом стягненню підлягає не більше п`ятдесяти відсотків її розміру. ОСОБА_1 перераховував кошти не лише ОСОБА_2 , але й сину ОСОБА_4 . ОСОБА_2 не надала доказів понесення лише нею витрат на утримання дитини. Надані суду аудіо записи не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки ані позивач, ані його представник не надавали згоду на їх здійснення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

У судовому засідання 22 січня 2024 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Відповідач та його представник у судовому засідання 22 січня 2024 року проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві, вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити

У судові дебати позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судові дебати відповідач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 21 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що було зроблено актовий запис № 2557 (а.с.12).

Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14).

31 липня 2013 року шлюб розірвано згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва у справі №369/6432/13-ц (а.с.15).

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, захворювання: ВВР головного мозку, синдром спастичного тетрапарезу, когнітивна недостатність (а.с.18-20).

ОСОБА_1 є інвалідом І групи, загальне захворювання (а.с.17).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та моральної шкоди.

Щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_3 , який є інвалідом та постійно проживає з позивачем.

Визначаючи розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, судом враховується: матеріальне становище платника аліментів (п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме, що ОСОБА_2 на даний час не працює, наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України), стан здоров`я дитини, а саме, що дитина є інвалідом та постійно потребує лікування.

За таких обставин, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на дитину 3 000 грн. щомісячно буде відповідати рівню життя, достатньому для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що після розлучення в 2013 році позивач та відповідач разом вирішили, що не будуть мати взаємних претензій по утриманню дітей, оскільки син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з батьком, а син ОСОБА_4 - з матір`ю.

Разом з тим, судом встановлено, що будь-які договори, які стосуються порядку утримання та участі у вихованні дитини ОСОБА_3 сторонами не укладалися.

Щодо додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом та потребує лікування.

Починаючи з 2018 року, ОСОБА_3 проходив курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації у Міжнародні реабілітаційній клініці ОСОБА_13 , у зв`язку з чим позивачем були понесені витрати.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надав суду довідки про оплату за курс лікування, платіжні інструкції та рахунок за проживання (а.с.22-23), а також проїзні документи (а.с.31-34).

Загальна сума витрат на лікування та проживання склала 48 871 грн. (8 352+4 740+8 352+2 320+8 352+8 355+8 400). Загальна сума витрат на проїзд з м. Київ до м. Трускавець та у зворотньому напрямку склала 3 567 грн. 36 коп. (185,55+185,55+249,61+249,61+173,9+173,9+172,82+172,82+181,5+151,28+151,28+96,39+96,39+151,28+172,82+172,82+347,48+150,43+150,43).

Загальна сума додаткових витрат на дитину склала 52 438 грн. 36 коп.

Оскільки обов`язок понесення додаткових витрат на дитину покладено на обох батьків, відповідач повинна компенсувати додаткові витрати на дитину у розмірі 26 219 грн. 18 коп. (52 438,36/2).

ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 2 000 грн. щомісячно. У той же час, позивач не надав доказів, які вказують на необхідність понесення витрат у такому розмірі щомісячно в майбутньому, а відтак суд стягує додаткові витрати на дитину в межах суми, яка понесена позивачем та підтверджена доказами, тобто 26 219 грн. 18 коп.

Щодо відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2 позивач фактично пов`язує з невиконанням нею батьківських обов`язків щодо ОСОБА_3 , вказуючи на те, що мати знехтувала усіма життєвими потребами малолітнього і хворого сина, позбавила його материнської любові і матеріального утримання.

Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У даному випадку вираз «відповідальності, встановленої законом» не обмежується застосуванням до правопорушника виключно наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, та видом такої відповідальності може бути, у тому числі, покладення на особу обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду (за умови її доведення), яка згідно пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання нею батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , та доказів заподіяння останньому, а також позивачу моральної шкоди.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_1 не цікавиться життям, навчанням, вихованням та розвитком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За весь час після розлучення позивач за первісним позовом не сплачує аліменти в добровільному порядку та матеріально не утримує сина ОСОБА_4 .

Визначаючи розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, судом враховується стан здоров`я платника аліментів (п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме, що ОСОБА_1 є інвалідом.

За таких обставин, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на дитину 3 000 грн. щомісячно буде відповідати рівню життя, достатньому для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляла ОСОБА_14 на підставі договору № 42/1 про надання правової допомоги від 08 листопада 2021 року. ОСОБА_1 були надані наступні юридичні послуги: усна консультація з вивчення документів та правовий аналіз (гонорар 1 000 грн.); вивчення останніх рішень/судової практики (гонорар 1 000 грн.); підготовка позовної заяви, формування додатків, подання документів до суду, подання клопотань, заяв, заперечень до суду (гонорар 7 500 грн.); представництво інтересів у суді (гонорар 4 000 грн.), всього 13 500 грн. (а.с.7).

Інтереси ОСОБА_2 представляв ОСОБА_15 на підставі договору про надання правової допомоги № 3/8/21-17/Ц-Яхновська від 03 серпня 2021 року. Між сторонами було підписано акти № 1, 2 від 06 лютого 2023 року та від 05 грудня 2023 року про прийняття-передачу наданих послуг. Загальна вартість наданих послуг становить 4 981 грн. На підтвердження оплати наданих послуг ОСОБА_2 надала квитанції від 24 жовтня 2022 року та від 07 лютого 2023 року.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені до стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказує на те, що у договорі про надання правової допомоги відсутні положення про порядок виплати гонорару та не вказана сума витрат на правову допомогу, а саме 13 500 грн. Вказаний договір не має розділу про компенсацію витрат на правничу допомогу. У матеріалах справи відсутня квитанція про сплату вартості правової допомоги.

Заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені до стягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вказує на те, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» втратив чинність на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», а, отже, не може бути використаний при розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

ОСОБА_1 також зазначив, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з підготовкою відповіді на зустрічний позов, які становлять 5 000 грн.

Вирішуючи питання про компенсацію ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, суд враховує, що ОСОБА_2 не вказувала на не співмірність витрат, а посилалася лише на відсутність у договорі положення про порядок виплати гонорару та відсутність квитанції про сплату вартості правової допомоги.

Однак, зазначені обставини не є підставою для зменшення витрат на правову допомогу, так як у матеріалах справи міститься акт наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 42/1 від 08 листопада 2021 року. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21) зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (29 %), а саме у розмірі 3 915 грн.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (60 %), а саме у розмірі 2 988 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 926 грн. 40 коп. (3 915-2 988,6).

Керуючись ст. 180, 181, 182 СК України, ст. 2, 4, 12, 76-83, 141, 142, 198, 200, 206, 223, 247, 263-265, 273, 280-282, 352, 354ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, але не більше 26 219 (двадцять шість тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 18 копійок, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду по дату ухвалення судом рішення суду, а саме по 08 квітня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 926 (дев`ятсот двадцять шість) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва