Справа №351/1776/21
Номер провадження №2/351/16/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

за участі секретаря - Григоращук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Снятинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Снятинського районного суду Івано- Франківської області від 11.06.2021р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3400 грн. без позбавления права керувати транспортними засобами. Вирок набрав законної сили.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодженя у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, тому неодноразово перебував на лікуванні та ним було витрачено кошти у сумі 57 708,37 грн. на лікарські препарати, аналізи та медичні засоби, що підтверджуються копіями квитанцій. Сума матеріальної шкоди становить 90 000 грн., однак всіх чеків для підтвердження понесених витрат не збереглося. Відповідач в добровільному порядку відшкодував шкоду у розмірі 50 251,26 грн., а тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь решту невідшкодованої суми у розмірі 39 748,74 грн.

Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав ряд тілесних ушкоджень, внаслідок яких тривалий час перебував на лікуванні та подальшому потребує оперативного втручання, зазнав душевних та моральних страждань, пережив сильний психологічний стрес, втратив сон та почуття спокою, обмежений у фізичній активності, часто відчував фізичний біль та втомлюваність. Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 150 00,00 грн.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 . Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив, в якому зазначив, що твердження позивача є необгрунтованими, оскільки ні позовна заява, ні додані до неї документи не містять будь-яких відомостей на підтвердження розміру завданої моральної шкоди та з яких міркувань ОСОБА_1 виходив, визначаючи розмір шкоди. У матеріалах справи відсутні докази, що позивач витрачав матеріальні ресурси для організації свого життя та відновлення попереднього стану, зокрема останнім не доведено, що він витрачав кошти для відновлення становища, що існувала до завдання йому шкоди. Зокрема зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася також і через легковажність самого потерпілого, який почав перебігати дорогу, вибігши із-за автобуса. Крім того, він щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, допомагав потерпілому та частково відшкодував кошти на лікування. Має на утриманні трьох дітей, є інвалідом та потребує заміни кульшових суглобів.

ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що на його лікування була потрачена значно більша сума коштів, ніж та яку надав відповідач, а також не всі витрати на його лікування можливо підтвердити фіскальними чеками, про що його батьки неодноразово повідомляли ОСОБА_2 . Стан його здоров`я, який був до спричинення йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, відновити неможливо, він значно обмежений у своїй фізичній активності, продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді інтенсивних періодичних головних болів, загальною слабкістю. Просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності. застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що вироком Снятинського районного суду від 11 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що 19 травня 2019 року приблизно о 18 год. 30 хв., у світлу пору доби та суху погоду водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці-Мамалига» між селами Тулуків та Любківці Снятинського району Івано-Франківської області у напрямку м. Чернівці зі швидкістю не менше 52 км/год. У цей час відносно напрямку руху автомобіля на правому узбіччі стояв пасажирський автобус марки «Mercedes Sprinter», з якого вийшов потерпілий ОСОБА_1 , який перпендикулярно до осі дороги перед автобусом почав переходити проїзну частину на протилежний бік. Водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_1 , який вийшов на проїзну частину, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, неправильно оцінив дорожньо-транспортно ситуацію, яка склалась, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, реагуючи на небезпеку для руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а перетнувши суцільну осьову лінію дорожньої розмітки 1.1, зманеврував ліворуч на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . У результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.

Згідно виписки №1054419 із медичної карти хворого ОСОБА_1 останній перебував на лікуванні у Обласній клінічній лікарні м. Івано-Франківська з 21.05.2019р. по 07.06.2019р. Витрати на лікування позивача становлять 57 707,37 грн., що підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи.

ОСОБА_2 у добровільному порядку відшкодував матеріальну шкоду в розмірі 50 251,26 грн. про що позивач зазначив у своїй позовній заяві.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В силу ч. 1ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія ОСОБА_2 у заподіянні шкоди ОСОБА_1 , завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 добровільно відшкодував ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 50 251,26 грн., що останнім не оспорюються, а згідно наданих доказів сума понесених витрат на лікуаання позивачем становить 57 708,37 грн., тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 457,11 грн.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 травня 2019 року, ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження, які потягнули за собою тривале лікування, проблеми зі станом здоров`я та погане самопочуття, перенесене потрясіння, значний фізичний біль, емоційний стрес, потреби в реабілітації.

За таких обставин, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я останнього, зокрема, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та той факт , що відповідач являється інвалідом ІІІ групи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судові витрати в дохід держави у розмірі 908,00грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 ( сім тисяч чотириста п`ятдесять сім) грн. 11 коп. матеріальної шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ