Номер провадження: 22-з/813/317/24
Справа № 522/2322/21
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.06.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Погорєлова С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Одеського апеляційного суду Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, -

встановила:

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 травня 2023 року первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись зі вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його у апеляційному порядку.

20 червня 2024 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Комлевої О.С.

Заява про відвід обґрунтована тим, що вказаний склад суду є упередженим, а повернення до з`ясування обставин справи та подання після цього представником ОСОБА_2 додаткових доказів та пояснень розцінюється заявником ОСОБА_1 як досягнення мети ухвалення незаконного рішення у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2024 року відвід ОСОБА_1 , заявлений колегії суддів Сєвєровій Є.С., Вадовській Л.М., Комлевій О.С., визнано необґрунтованим.

Справу передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За правилами п. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина 1 ст. 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Приходжу до висновку, що в єдиною підставою заявленого ОСОБА_1 відводу суддів Одеського апеляційного суду Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. є незгода заявника із процесуальним рішенням суддів про поновлення судового розгляду, передбаченого ст. 244 ЦПК України, однак, як вказувалось вище, незгода сторони із процесуальними рішеннями суддів не може бути підставою для відводу.

Що стосується доводів заяви про відвід стосовно нібито упередженого ставлення суддів до відповідача ОСОБА_1 , то на підтвердження вказаного заявником не надано жодного належного доказу.

На підставі вказаного колегія суддів доходить до висновку, що викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід суддів Одеського апеляційного суду Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. доводи про існування обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів, ґрунтуються на припущеннях та є такими, що не підтверджені жодними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 36-40, 268 ЦПК суддя, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Одеського апеляційного суду Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду: С.О. Погорєлова