ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1957/23 Номер провадження 22-ц/814/1752/24Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на заочне рішення Машівського районного суду Полтавської області від 03 січня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 1087-3062 від 17.09.2022 року в розмірі 69 510 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7 000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 62 510 грн. Вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання відповідачкою умов кредитного договору.

Заочним рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 03 січня 2024 року позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1087-3062 від 17.09.2022 у розмірі 16 450,00 грн, та судовий збір у розмірі 508,14 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувало, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував правову природу коштів, які просив стягнути позивач.

Зазначається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо кінцевого строку кредитування за договором № 1087-3062 від 17.09.2022 р., адже за його умовами такий строк становить 300 календарних днів - до 14.07.2023 року, а не до 30.09.2022 року. За станом на 10.10.2023 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.6. кредитного договору) у межах строку дії договору (згідно п. 4.8. Договору), що погоджений між сторонами. Наведені умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Звертається увага, що суд залишив поза увагою, що позивачем дотримано нових правил роботи банків та небанківських фінансових установ, зокрема тих, що надають послуги з кредитування, викладених у Законі України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", де зазначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення». Тобто відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором ніяких штрафних санкцій не нараховувались.

Правом подачі відзиву відповідачка не скористалась.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2022 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1087-3062, із змісту якого вбачається, що договір разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з якими позичальник був попередньо ознайомлений. Позичальниці надано одноразових ідентифікатор А129 для підписання кредитного договору №1083-3062 від 17.09.2022, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: 7 000,00 грн - сума кредиту, строк кредитування - 300 днів, базовий період складає 14 днів, знижена ставка 2,5% в день, стандартна ставка 3,00% в день (а.с.7-9).

Невід`ємною частиною цього Договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті Товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п. 11 договору - реквізити сторін.

Відповідно до п.п.2.3 договору кредит надано у розмірі 7 000 грн зі сплатою відсотків за користування ним.

Відповідно до п.4.4 договору заявлений позичальницею строк користування кредитом складає 14 календарних днів.

Відповідно до п.4.1 договору дата видачі кредиту - 17.09.2022.

Пунктом 4.6 договору встановлено за користування кредитом визначено стандартну процентну ставку в розмірі 3% за кожен день користування кредитом (стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту. У випадках, визначених цим Договором позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2,5% (знижена ставка).

Згідно з п.4.8 договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів (до 14.07.2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Пунктом 4.10 договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 70 000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 63 000 грн.

Відповідно до п.5.3.1. договору нараховані проценти за користування кредитом у заявлений строк 2 450 грн, визначено, що разом з тілом кредиту до сплати підлягає 9 450 грн.

Таким чином, кредитним договором визначено строк його дії до 14.07.2023 року.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору, а відповідачка підтвердила виникнення у неї зобов`язань шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме: отримавши кредитні кошти, відповідачка не скористалася правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://creditkasa.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с.7-9).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих у наслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, є обґрунтованим. Проте з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, суд вважає, що встановлений у п. 8.2 Кредитного договору розмір процентів та нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту 7 000,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про зменшення розміру нарахованих процентів, неправильно застосував висновки, викладені у постанові ВП ВС від 18 березня 2020 року (справа №902/417/18).

Так, у справі №902/417/18 ВП ВС виклала такі висновки щодо права суду зменшити розмір процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України.

«8.34. Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом пункту 5.5 укладеного сторонами договору, положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

8.35. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

8.36. Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

8.37. Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

8.38. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

8.39.Суди попередніх інстанцій з`ясували, що з поставленої вартості товару на загальну суму 205 538 грн 92 коп. до подачі позовної заяви до суду відповідач за поставлений товар сплатив 107 157 грн.

8.40. Щодо суми заборгованості за договором поставки, яка станом на момент звернення з позовом (20 липня 2018 року) складала 98 381 грн 92 коп., сплаченої відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, позивач нарахував 40 306,19 грн пені, 30 830,83 грн штрафу, 110 887,30 грн відсотків річних, що разом складає 182 024,32 грн, перевищуючи майже в два рази суму прострочення.

8.41. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.»

За обставин, встановлених у наведеній справі, і відповідно до висновків Верховного Суду нараховані відповідно до ст.625 ЦК України проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання мають коменсаційно-санкційний характер і можуть бути зменшені судом, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

У цій справі встановлено, що за умовами кредитного договору (п.2.3, п.4.1, п.4.6, п.4.8, п.4.10) кредит у сумі 7 000 грн видається позичальнику на строк з 17 вересня 2022 року по 14 липня 2023 року, який складається з двох періодів: із 17 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, у межах якого проценти нараховуються за ставкою 2,5%, і з 01 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, у межах якого проценти нараховуються за ставкою 3%. У перший період розмір процентів за користування кредитом становить 2 450 грн, а загальний розмір процентів за користування кредитом становить 63 000 грн.

Отже, за змістом укладеного договору 63 000 грн це є плата позичальника за правомірне користування кредитними коштам у межах строку дії кредитного договору, тобто процентами у розумінні ст.1048, ст.1054, ст.1056-1 ЦК України.

Наведені умови не є нікчемними відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про захист прав споживачів». У межах розгляду цієї справи вимоги про визнання недійсними певних умов договору або усього договору не заявлено.

З наявних у справі матеріалів, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 14.07.2023 року, проценти не нараховувалися.

З наведених підстав слід визнати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у сумі 62 510 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», подаючи позовну заяву, сплатило 2 147,20 грн (а.с.1), подаючи апеляційну скаргу до суду, сплатило 3 220,80 грн судового збору (а.с.65)

Позовні вимоги та апеляційна скарга ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволені в повному обсязі.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» необхідно стягнути 2 147,20 + 3 220,80 = 5 368 грн судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 03 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1087-3062 від 17.09.2022 у розмірі 69 510 грн, та судовий збір у розмірі 5 368 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов