ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 175/182/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р.

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Пелих І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справуза позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

20.02.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа № 175/182/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначив, що 21.12.2023 вона не змогла зняти грошові кошти з її карткового рахунку. Із телефонного додатку «Дія» їй стало відомо, що відносно неї 13.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 68153578.

Того ж дня, з єдиного реєстру боржників, позивач дізнався, що було постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за період з 02.11.2018 по 07.06.2021 в загальному розмірі 34 993,61 грн, що складає: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, а 30 493,61 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією.

Позивач звернула увагу суду на те, що прізвище вказане в позовній заяві « ОСОБА_3 » відрізняється від того, що вказане у постанові № 68153578 «Решетняк», через те, що позивач 20.06.2023 зареєструвала шлюб і змінила прізвище та свої документи відповідно.

Отже, зазначену вище постанову про відкриття ВП за № 68153578 було винесено на підставі виконавчого напису № 205021 який було видано 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

Позивач стверджує, що вона не укладала та особисто не підписувала кредитного договору з відповідачем. Відповідно не посвідчувала його нотаріально. У самій же постанові про відкриття виконавчого провадження № 68153578 не вказано жодної інформації, яка має бути зазначена у подібних документах, а зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , зазначено: АДРЕСА_1 . Проте за вказаною адресою позивач ніколи не проживала та не проживає на даний час.

Отже, про існування кредитного договору ОСОБА_1 , також дізналася лише 21.12.2023, коли ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження № 68153578, в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Зауважила, що на її адресу в процесі вчинення нотаріусом Остапенко Є.М. виконавчого напису № 205021 не було надіслано жодного повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень.

Відтак позивач вважає, що приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. перед вчиненням нотаріальної дії щодо видачі виконавчого напису №205021, не звернув увагу не те, що відсутній факт безспірності заборгованості за кредитним договором та нотаріального посвідчення такого договору. Нотаріусом не було надане підтвердження того факту, чи справді на момент вчинення ним виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Виходячи із вищевказаного, позивач вважає виконавчий напис № 205021 виданий 22.06.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Позивач звернулася за правовою допомогою до адвоката Морозова Вадима Юрійовича.Загальна сума наданих юридичних послуг відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт складає суму в розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджено відповідними доказами.

Вважає, що її звільнено від спати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

За наведеного позивач просить суд звільнити її від сплати судового збору за подання позовної заяви, прийняти позовну заяву до розгляду та її задовольнити;визнати виконавчий напис №205021 виданий 22.06.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенко Євгеном Михайловичем, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» позивача всі витрати понесені на правову допомогу, у розмірі: 10 000.00 грн.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2024 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію зазначеної ухвали та позовну заяву з додатками надіслано поштовим відправленням на адресу відповідача.

21.03.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Генеральний директор ТОВ «Вердикт капітал» ОСОБА_4 не погоджується із позовними вимогами через наступне.

На його думку хибним є твердження позивача про те, що нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на оригіналі кредитного договору, оскільки, такий договір не був нотаріально посвідчений.

Частина 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, зокрема - кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

1)оригінал кредитного договору;

2)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. п. 3.1., З.З., 3.4. ч. З Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій».

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне.

Окрім того, представник відповідача зауважує, що позивач не надає суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що нею сплачені кошти в іншій сумі, або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами - наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином, позивач не спростовує його іншими доказами.

В даних кредитних правовідносинах, ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги виконання зобов`язання від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги, який було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Також, приватному нотаріусу було надано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в тому числі, і розрахунок заборгованості за кредитним договором. Всі належні документи підшито до оригіналу виконавчого напису. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувана, як нового кредитора, а також всі необхідні документи, після чого, було чинено виконавчий напис на стягнення із позивача заборгованості за кредитним догоовром.

При переході права вимоги від первісного кредитора, а в подальшому - до ТОВ «Вердикт Капітал», стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал» було передано від попереднього кредитора суму заборгованості позивача за кредитним договором, яка існувала на момент відступлення права вимоги. Отже, на момент відступлення права вимоги, заборгованість позивача за кредитним договором була наявною. Підтверджуючі документи були надані нотаріусу при вчиненні виконавчого напису. Відтак, твердження про відсутність боргу не відповідає фактичним обставинам.

Тож, відповідач стверджує, що кредитний договір є чинним на даний час. Позивачем не надаються будь-які докази щодо недійсності кредитного договору чи окремих його умов, відтак, твердження про неправомірність, неправильність нарахування кредитором розміру заборгованості є безпідставним.

Окрім того зазначив, що в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус має відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Отже, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.6.1999 року № 1172.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

За наведеного відповідач вважає, що жодних обґрунтованих доводів стосовно безпідставності документу, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, боржником суду наведено не було, так само, не було надано доказів спростування заборгованості за кредитним договором, стягнення якої відбувалося за вчиненим нотаріусом виконавчим написом.

Тому, підстав для твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відмовити у стягненні із ТОВ «Вердикт Капітал» витрат на надання правничої допомоги, згідно окремого клопотання та судового збору.

Окрім того, ОСОБА_4 подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Наголосив, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 червня 2018 р. по справі №826/1216/16.

Належними та допустимими доказами понесення витрат на надання правової допомоги є договір про надання правової допомоги, акт здачі-приймання наданих послуг та копія квитанції до прибуткового касового ордера про сплату адвокату винагороди.

Така правова позиція викладена в Постанові Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 р. у справі №283/2065/14-ц.

Відповідач стверджує, що заявляючи вимогу про стягнення із відповідача витрат на надання правничої допомоги, позивач, при цьому, не надає документів, на підтвердження таких понесених витрат; не підтверджено жодними документами оплату наданих таких правничих послуг. Тобто, основний масив послуг на правничу допомогу надано, а належних документів щодо переліку наданих правничих послуг та сплати таких витрат не надано.

Також, відповідач звернув увагу суду на незначну складність справи. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також і те, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності.

Представник просить стягнути витрати на надання правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. за нескладну по роботі справу із встановленою судовою практикою, що є неспівмірною сумою із наданими адвокатом послугами, а також відсутність доказів фактичної оплати таких послуг. Завищеною є вартість правничих послуг, вказаних представником в детальному описі робіт.

Окрім того, представник не надає суду переліку наданих правничих послуг, вартості кожної окремо, правничої послуги.

Крім того, на думку відповідача, вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах та є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт.

Таким чином, враховуючи вище викладене середня вартість адвокатських послуг в аналогічних справах складає 1 907,00 грн. (справа № 473/2050/21 - 1200,00 грн. + справа № 743/727/21 -2 950,00 грн. + справа №583/2482/21 - 3 000,00 грн. + справа + №750/6079/21- 2500,00 грн. + справа № 693/647/21 -1 500,00 грн. + справа № 367/5675/20 - 1 000,00 грн. + справа №207/2014/20 1 200,00/7=1 907,00 грн.). грн.

Враховуючи вище викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу.

Будь-яких інших заяв або клопотань від сторін до суду не надано.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 22.06.2021 було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 205021. Запропоновано стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце народження невідоме, місце роботи невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал» , якому ТОВ «Таліон плюс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 02/1118-01 від 02.11.2018, якому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 04/1018-02 від 04.10.2018 за кредитним договором № 272418571 від 05.06.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 . Сума заборгованості за період з 02.11.2018 по 07.06.2021 включно становить: 4 000.00 заборгованість за тілом кредиту; 30 493.61 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача; загальна заборгованість ОСОБА_2 становить загальну суму - 34 993.61 грн.

На підставі зазначеного вище виконавчого напису № 205021, 13.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексієм Степановичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68153578 про стягнення з боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце народження невідоме, місце роботи невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал» , яке ТОВ «Таліон плюс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 02/1118-01 від 02.11.2018, якому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 04/1018-02 від 04.10.2018 за кредитним договором № 272418571 від 05.06.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 . Сума заборгованості за період з 02.11.2018 по 07.06.2021 включно становить: 4000.00 заборгованість за тілом кредиту; 30 493.61 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; за вчинення виконавчого напису нотаріуса; загальна заборгованість ОСОБА_2 становить загальну суму 34 993.61 грн

ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хутірське Петриківського (тепер Дніпровського) району Дніпропетровської області та має РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 виданого органом 1253 та копією картки платника податків.

ОСОБА_5 з 02.06.2006 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , про що є витяг з реєстру територіальної громади від 20.07.2023

20.06.2023 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що було складено відповідний актовий запис № 104 та Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 .

Разом з тим, відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУ «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою.

Отже, починаючи з 22 лютого 2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18- ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Укладений між товариством та ОСОБА_2 кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Більше того, позивач заперечує факт укладення нею кредитного договору як такого. Відповідачем до суду не подано доказів зворотного.

Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15 квітня 2020 року (справа №158/2157/17).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений він був після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Укладений же між товариством та ОСОБА_2 кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Не була дотримана умова вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням зазначеного, також того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

У ч.1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі зазначеного вище. Позов задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1 211.20 грн.

Розглядаючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд виходить із наступного.

В ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивачки надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_5 адвокатом Морозовим В.Ю. № 1017448

25.12.2023 між виконавцем Морозовим В.Ю. та замовником ОСОБА_5 було укладено договір про надання юридичних послуг. У розділі 3 визначено, що за надану правову допомогу передбачену в п.п. 1.1 договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі визначеному додатком №1 до цього договору.

У п.п. 1.1 додатку №1 до договору від 25.12.2023 від 25.12.2023 визначено, що замовник сплачує суму 10 000.00 гривень на картку отримувача ОСОБА_7 (із посиланням на номер) або наручно після підписання договору.

Додано акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 27.12.2023, у якому зазначено загальну вартість послуг надану виконавцем, що становить суму 10 000.00 грн.

Додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Морозова В.Ю. серія ДП № 4636.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, яка не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Інших витрат сторони не заявляли.

Керуючись ст.ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, ст.ст. 15,16,18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити у повному обсязі.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 205021, виданий 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення на користь стягувача Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал» з боржника ОСОБА_2 загальної заборгованості у сумі 34 993 гривень 61 копійка.

Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Вердикт Капітал», , місце знаходження: Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, м. Київ.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Євген Михайлович, місце знаходження: вул. Мала Житомирська, буд. 6/5, м. Київ.

Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, місце знаходження: вул. Хрещатик, буд. 195, офіс 29, м. Черкаси Черкаської області.

Суддя: О. А. Караул