КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/6379/20 Головуючий у І інстанції Журибеда О.М.
Провадження №22-ц/824/5970/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

05 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що 18.07.2010 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_1 .

Після народження дитини подружжя стало проживати окремо. Донька залишилась проживати із матір`ю. Зазначає, що відповідач покинув дитину в той день, коли привіз з полового будинку та залишив без жодних засобів існування.

Через три місяці після народження малолітньої дитини позивач звернулась до суду про стягнення аліментів на утримання спільної доньки.

13.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

За захистом прав дитини ОСОБА_2 зверталась в різні інстанції. Через відсутність поваги, співчуття та любові ОСОБА_1 до своєї дитини, невиконання ним покладених на нього обов`язків у вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинської державної адміністрації про розгляд питання щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

07.05.2015 року за зверненням позивача було призначено засідання опікунської ради Києво-Святошинської районної державної адміністрації стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, на якому було зроблено висновок про те, що батько долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з донькою не спілкується, батьківські обов`язки, покладені на нього ст. 180 СК України, не виконує, тому буде доцільно позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

З вересня 2015 року по серпень 2017 року за станом здоров`я дитина могла відвідувати лише ортопедичний садок та ОСОБА_1 ніколи не цікавився в який садочок ходить дитина та чи ходить взагалі.

У жовтні 2018 року, лікарі встановили, що дитині необхідне хірургічне втручання для повноцінного життя. Відповідач ані в оплаті операції, ані в відновленні фізичного здоров`я доньки участі не брав.

У квітні 2019 року позивач повторно звернулась до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, комісія вирішила за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 .

Також відповідач має заборгованість по сплаті аліментів.

Окрім цього, рішенням суду від 10.09.2019 року було ухвалено позбавити батьківських прав відповідача. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019 року вищезазначене рішення скасовано та відмовлено ОСОБА_2 в позовних вимогах. Постановою Верховного суду від 06.04.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без змін. На постанову Верховного суду відправлена скарга до Вищого Європейського суду з прав людини.

Позивач зазначає, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки батька ОСОБА_1 , дитина знаходиться на повному утриманні матері. З цих підстав позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції взяв до уваги лише доводи позивача, а запереченням відповідача належної оцінки не дав. Судом не враховано, що відповідачем вживаються заходи для того, щоб приймати участь у вихованні дитини, однак позивач перешкоджає йому у реалізації своїх прав.

Вказує, що в основу рішення суд першої інстанції поклав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав. Відповідач з цим висновком не погоджувався, вважає його необ`єктивним, оскільки органи опіки та піклування, складаючи його, проігнорували заперечення батька, його бажання спілкуватися та бачитися з дитиною. Також при зустрічі та спілкуванні з членами комісії та представниками органів опіки відповідач неодноразово просив допомоги у налагодженні відносин між сторонами конфлікту, висловлював побажання бачитись з донькою в присутності представників чи психолога.

Зазначив, що позивачка заблокувала його номер телефону в телефоні доньки, тому він позбавлений можливості телефонного спілкування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданому Службою у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області 25 березня 2024 року засобами поштового зв'язку, третя особа зазначає про безпідставність доводів ОСОБА_1 , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її здоров'ям, не приймає участі в її вихованні та утриманні, має заборгованість щодо сплати аліментів.

Вказує, що питання доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дмитрівської сільської ради 13.09.2023 року, протокол №9/4 та 26.09.2023, протокол № 10/3, де було вирішено рекомендувати виконкому Дмитрівської сільської ради надати Святошинському районному суду м. Києва висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення громадянина ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки та відповідність його інтересам дитини.

Спеціалістами служби у справах дітей у вересні 2023 року неодноразово було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_4 щодо участі її батька у спілкуванні з донькою. На даний час дитина категорично заперечує проти спілкування з батьком, про що особисто повідомила під час бесід.

Зі слів практичного психолога Шпитьківського академічного ліцею «Скіф» Грищенко О.М. , яка також проводила бесіду з малолітньою ОСОБА_4 та була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини 26.09.2023, дівчинка перебувала в стабільному емоційному стані, чітко і спокійно відповідала на питання, легко пішла на контакт, знає про ситуацію, яка склалась в її родині. Зі слів дитини, рішення про те, що вона не хоче зустрічатися та спілкуватися з батьком, цілком усвідомлене та самостійне. З боку матері тиску на дитину немає, вона не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком.

Отже, враховуючи вказані обставини, керуючись ст. 19, чч. 1-5 ст. 150, ч. 4 ст. 155, пп. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 165 СК України, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої ОСОБА_4 , забезпечення умов для її належного утримання, виховання та повноцінного розвитку, вважають, що позбавлення ОСОБА_1 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_4 , 2011 року народження, вважають доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи - Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області - ОСОБА_6 у судове засідання не зявились, направили на адресу апеляційного суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу без участі осіб, які не з'явились у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 взагалі не приймає участі у житті доньки, вихованням, лікуванням, утриманням її не займається, доказів щодо намагання спілкування з дитиною, бажання брати участь у вихованні та утриманні відповідач не надав, винна поведінка відповідача та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його доньки.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір`ю є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.01.2011 року (том І а.с. 72).

22.02.2011 року позивач змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_7 , що вбачається зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 (том І а.с. 73).

Згідно довідки виконкому Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20.05.2020 року № 308, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає в АДРЕСА_1 з 2008 року і по даний час без реєстрації, разом із нею за вище вказаною адресою проживає її малолітня донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2011 року і по даний час без реєстрації і знаходиться на її утриманні. (том І а.с. 125).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 930 грн 00 коп., починаючи з 10.05.2011 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 822,00 грн щомісячно, починаючи з 10.05.2011 року до 18.01.2014 року. (том І а.с. 75-78).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (том І а.с. 82).

Згідно листа Державної виконавчої служби України від 22.11.2013 року № 13-0-26-3431/213 вбачається, що заборгованість по аліментам відповідача станом на 10.10.2013 року становить 10 512, 00 грн. (том І а.с. 87).

Позивач ОСОБА_2 29.08.2013 року зверталась до державної виконавчої служби про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності (том І а.с. 85).

Також, позивач зверталась до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві з заявою про те, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 не сплачує аліменти ( том І а.с. 141).

Як вбачається з висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.05.2015 року №07-21/1538 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (том І а.с. 91-93).

Постановою Головного державного виконавця Святошинського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гуріної Д.І. у зв`язку із наявністю заборгованості по аліментам в розмірі 31 564,01 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки, на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь ОСОБА_2 у розмірі 15 782,01 грн, що становить 50% від суми заборгованості. (том І а.с. 95-96)

Також, рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинськиій державній адміністрації Київської області від 07.05.2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (том І а.с. 97-100).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2011 року змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної доньки у розмірі 1 500, 00 грн. (том І а.с. 102-104).

Встановлено також, що постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року у справі № 756/17024/18, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та покладено на орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Постановою Верховного суду від 06.04.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 13.11.2019 року залишено без змін (том І а.с. 107-109, 110- 116, 117- 124).

Рішенням Оболоноського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 47742, 51 грн. (том І а.с. 133-138).

Встановлено також, що станом на 25.08.2020 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить 59 742, 51 грн. (том І а.с. 140).

З матеріалів справи також вбачається, що малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з народження має вади зі здоров`ям, є інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 та консультаційним заключенням, випискою з медичної картки амбулаторного хворого (том І а.с. 83-84, 139, том ІІ а.с. 12-13, 14-15).

01.10.2018 року згідно довідки клініки «Ladisten Clinic» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , потребує хірургічного втручання та вартість такої операції становить 280 000, 00 грн. (том І а.с. 94).

Спільна донька сторін ОСОБА_4 навчається у Спеціалізованій школі І-ІІ ступенів №73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства.

Характеристикою учениці 2-А класу ОСОБА_1 вищевказаного навчального закладу встановлено, що мама приділяє належну увагу вихованню та розвитку доньки, разом з тим тато ні разу не з`являвся до школи, не спілкувався з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах (том І а.с. 101).

На звернення відповідача ОСОБА_1 від 03.07.2020 року, служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надала відповідь від 16.07.2020 року №2358, відповідно до якої з ОСОБА_2 в телефонному режимі було проведено профілактично-роз`яснювальну роботу та проінформовано, що обсяг батьківських прав не залежить від того, проживають вони з дитиною чи ні, та рекомендовано звернутись до служби для вирішення питання щодо встановлення способів участі у вихованні та спілкування з дитиною (том І а.с. 190).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації від 11 листопада 2014 року № 1 (протокол № 20) орган опіки та піклування встановив відповідачу ОСОБА_1 дні та години у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10:00 год. до 18:00 год. та в будні дні за згодою матері ОСОБА_2 (том І а.с. 191).

Зідно заяви ОСОБА_1 , 02.02.2021 року останній звернувся з заявою до в.о. начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Курінної Н.П. з проханням вжити заходів щодо спілкування з донькою та усунення перешкод брати участь у її вихованні, оскільки мати ОСОБА_2 перешкоджає у такому спілкуванні та вихованні (том ІІ а.с. 47).

Також, 25.10.2021 року відповідач звертався з заявою до Голови виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Дідечу Т.Т. з проханням прийняти рішення щодо визначення способу участі у вихованні та піклуванні з донькою, у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні (том ІІ а.с. 98).

Згідно рапорту старшого інспектора-чергового відділення №4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції від 17.10.2021 року №7852, вбачається, що від оператора служби УІПКП «102» надійшло повідомлення від заявника ОСОБА_1 про те, що колишня дружина ОСОБА_2 не дає побачень з дочкою. (том ІІ а.с. 99).

Згідно протоколу про прийняття заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2021 року, відповідач вказав обставини події, а саме 17.10.2021 року близько о 12 год. 00 хв. колишня дружина не надає зустрітись зі спільною донькою (том ІІ а.с. 100-101).

Характеристикою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 15.10.2020 року №970 та від 05.10.2021 року №462 встановлено, що за період проживання за адресою: АДРЕСА_2 скарг до ЖЕД-2 від мешканців та сусідів на поведінку ОСОБА_1 не надходило (том ІІ а.с. 61, 103).

З акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, умови проживання задовільні, квартира облаштована, наявна побутова техніка, квартира з усіма комунальними зручностями, у помешканні охайно та затишно (том ІІ а.с. 62-63).

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 22.09.2020 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 10.11.2020 року (протокол №23) орган опіки та піклування надав висновок щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (том І а.с. 234- 237).

Окрім цього, на виконання ухвали суду першої інстанції від 25.07.2023 року на підставі рішення комісії Дмитрівської сільської ради з питань захисту прав дитини від 26.09.2023 року, протокол №10/3 з метою захисту законних інтересів малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради затвердив висновок від 02.10.2023 року №1921 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції колегія апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із даним позовом у червні 2020 року, ОСОБА_2 вказувала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на виховання дитини. Зазначала про те, що рішеннями судів, які набрали законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти, однак останній рішення не виконує, загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 19.05.2020 року становить 55 242,51 грн. Вказувала також, що відповідачу відомо про те, що його донька має вади здоров'я та є інвалідом дитинства, у зв`язку із чим потребує додаткового догляду, однак свідомо не цікавиться станом здоров'я дитини, участі у її догляді та лікуванні не приймає.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права та інтереси батьків.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа "Мамчур проти України" (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції наведені норми матеріального права належним чином застосував, погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав і керувався якнайкращими інтересами дитини, розвиток якої має відбуватись у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що відповідач не виконував свої батьківські обов`язки щодо виховання, навчання і розвитку дитини, не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не приймав участі у створенні належних умов для розвитку її природних здібностей, підготовки дитини до самостійного життя та праці, тривалий час взагалі не бачив та не спілкувався із дитиною.

Як було встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, із 2011 року сторони проживають окремо, з того часу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи про доньку, матеріально не утримує, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним та духовним розвитком.

Доводами апеляційної скарги відповідач даних обставин, наведених позивачкою, не спростовував.

Суд також враховує, що позивач раніше зверталась з аналогічним позовом до суду, постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року у справі № 756/17024/18, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та покладено на орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В подальшому, за заявою відповідача рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 23.12.2021 року №304 «Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його малолітньою дочкою ОСОБА_1 » відповідачу була надана можливість безперешкодного спілкування з донькою та визначено дні та години такого спілкування.

Поряд із цим, вказане рішення органу опіки та піклування відповідач не виконував, участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею не брав.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам позивача про те, що позивач створювала йому перешкоди в спілкуванні з донькою, разом з тим жодного письмового доказу, як то звернення до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та встановлення способу участі батька у вихованні дитини, на обґрунтування своїх аргументів, до суду не надав.

Рапорт старшого інспектора - чергового відділення поліції № 4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області щодо фіксації виклику оператора служби «102» та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2021 не є належними та допустимими доказами, на підставі яких можна встановити обставини щодо створення перешкод відповідачу з боку позивача ОСОБА_2 у спілкуванні із дитиною.

Фото-таблиці, які містяться в матеріалах справи підтверджують факт, що відповідач неодноразово мав можливість для спілкування з дитиною. Поряд із цим, зазначені обставини стосуються обмеженого періоду часу, коли малолітня ОСОБА_3 була немовлям, а також у віці 3-4 років.

Однак, з даним позовом ОСОБА_2 звернулась у 2020 році, на той час коли дитині виповнилось повних дев'ять років, і зазначала, що з 2018 року ОСОБА_1 жодного разу із дитиною не бачився та не спілкувався.

На спростування вказаної обставини відповідач доказів не надав.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не реалізував визначені йому способи участі у вихованні дитини у вигляді систематичних побачень, що свідчить про формальний підхід відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків та фактичне ухилення від них.

Зазначаючи у відзиві на позовну заяву про те, що він відвідує начальний заклад, де вчиться донька, буває на перших та останніх дзвониках, спілкується наживо та в телефонному режимі з завучем шкільного закладу та класним керівником доньки, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження цих обставин.

Натомість вказані доводи спростовуються дослідженими в ході розгляду справи документами, зокрема характеристикою з навчального закладу (том І а.с. 101), згідно з якою батько ОСОБА_1 ні разу не з`являвся в школі, не спілкувався з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах.

Відповідачем також не було спростовано доводи позивача про наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, не надано доказів виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки, не надано жодного документу, підтверджуючого понесення відповідачем витрат на утримання, лікування доньки, яка є інвалідом дитинства.

З огляду на вказане, з часу ухвалення рішення суду, яким попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, та за час перебування справи про позбавлення батьківських прав в провадженні суду першої інстанції, відповідач не змінив свого відношення до виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки.

Відповідачем не надано доказів, підтверджуючих виконання ним своїх батьківських обов`язків, зокрема спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виховання, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, піклування про стан здоров'я дитини, створення умов для отримання нею освіти, росту та гармонійного розвитку. А доводи про створення позивачкою перешкод у спілкуванні свого підтвердження в ході розгляду даної справи не знайшли.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 366/2047/18, згідно яких "Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками".

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року в справі № 520/8264/19, від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19.

За таких обставин винна поведінка ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 є доведеною в межах даної справи і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про права дитини передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , комісією з питань захисту прав дитини Дмитрівської сільської ради 13.09.2023 року, протокол №9/4 та 26.09.2023, протокол № 10/3, було вирішено рекомендувати виконкому Дмитрівської сільської ради надати Святошинському районному суду м. Києва висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення громадянина ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки та відповідність його інтересам дитини.

При цьому, спеціалістами служби у справах дітей у вересні 2023 року неодноразово було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_4 щодо участі її батька у спілкуванні з донькою, в ході яких дитина категорично заперечувала проти спілкування з батьком. Зі слів практичного психолога Шпитьківського академічного ліцею «Скіф» Грищенко О.М. , яка також проводила бесіду з малолітньою ОСОБА_4 та була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини 26.09.2023, дівчинка перебувала в стабільному емоційному стані, чітко і спокійно відповідала на питання, легко пішла на контакт, знає про ситуацію, яка склалась в її родині. Зі слів дитини, рішення про те, що вона не хоче зустрічатися та спілкуватися з батьком, цілком усвідомлене та самостійне. З боку матері тиску на дитину немає, вона не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком.

Наведені обставини свідчать про відсутність психоемоційного зв`язку між батьком і дитиною та відповідність інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.