П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 753/1379/24

Провадження № 22-ц/824/14994/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Будсервісматеріали 1»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ТОВ «Будсервісматеріали 1» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідач є власником машиномісця № НОМЕР_1 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

01 серпня 2007 року між ТОВ «Будсервісматеріали 1» та ОСОБА_2 було укладено договір № 1-08-35Б/Ах13Е про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, згідно умов якого Власник передає, а Виконавець приймає на облговування місце НОМЕР_1 підземної автостоянки по АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач в період з 01 липня 2020 року по 01 грудня 2023 року оплачує послуги по утриманню й обслуговуванню належного йому машиномісця не у повному обсязі станом на 01 грудня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 21 860,00 грн. - основного боргу, 4 028,41 грн. - інфляційні нарахування, 1 488,27 грн. - 3% річних, яку позивач просить стягнути.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що відповідачу була направлена пропозиція укласти договір про надання послуг, а також не надано доказів отримання пропозиції відповідачем.

Разом з тим, позивачем не долучено до матеріалів справи будь яких належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з його недоведеністю.

17 липня 2024 року ТОВ «Будсервісматеріали 1» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просило скасувати рішення Дарницькогорайонного суду м. Києва від 29 січня 2024 року

і ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Будсервісматеріали 1» задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовив позивачу у прийняті нової позовної заяви до належного відповідача після заміни такого відповідача.

Зазначає, що відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця.

Вказує, що відповідач після набуття права власності на машиномісце у паркінгу, як власник цього нерухомого майна., не здійснював оплату послуг по обслуговуванню і утриманню підземної автостоянки і прилеглої території.

06 серпня 2024 року матеріали справи № 753/1379/24 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Будсервісматеріали 1» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 01 серпня 2007 року між ТОВ «Будсервісматеріали 1» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території № 1-08-35Б/Ах13Е (а.с. 24).

Згідно п. 1.1. Договору послуги надаються ОСОБА_2 як власнику машиномісця № НОМЕР_1 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2. Договору виконавець забезпечує обслуговування стоянки і прилеглої території, збереження транспортних засобів власника на стоянці, а власник оплачує послуги виконавця по обслуговуванню стоянки і бере участь у витратах по її утриманню (пункт 1.2. договору).

Згідно п. 4.4. договору розмір щомісячної плати за надання послуг на дату укладення вказаного договору становить 165 грн., без ПДВ.

Позивач зазначає, що на адресу ОСОБА_2 направлялись додаткові угоди на підвищення вартості обслуговування, а саме: 01 серпня 2021 року на суму 580,00 грн., 01 серпня 2023 року - на суму 660,00 грн. Оскільки, відповідач в період з 01 липня 2020 року по 01 грудня 2023 року належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати витрат по утриманню й обслуговуванню належного йому машиномісця, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 01 грудня 2023 року становить 21 860,00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів направлення та одержання ОСОБА_2 зазначних додаткових угод на підвищення вартості обслуговування.

Також, судом встановлено, що 10 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування від 10.06.2020, машиномісця № НОМЕР_1 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 453 (а.с. 65-66).

Згідно договору дарування від 01 липня 2023 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. відповідач ОСОБА_1 здійснив відчуження машиномісця № НОМЕР_1 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 (а.с. 97-98).

Отже, відповідач ОСОБА_1 був власником машиномісця № НОМЕР_1 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 з 10 червня 2020 року до 01 липня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Будсервісматеріали 1» та ОСОБА_1 договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території не укладався.

Позивачем не надано доказів надсилання відповідачу пропозиції укласти договір про надання послуг. Крім того, договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території № 1-08-35Б/Ах13Е від 01 серпня 2007 року не передбачає переходу прав та обов`язків до третіх осіб.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Щодо доводів апелянта про те. що суд першої інстанції відмовив позивачу у прийняті нової позовної заяви до належного відповідача після заміни такого відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи 23 квітня 2024 року, протокольною ухвалою, яка була занесена до протоколу судового засідання, суд першої інстанції замінив первісного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1

26 квітня 2024 року позивачем було подану заяву про зменшення розміру позовних вимог, до якої долучив нову редакцію позовної заяв.

Відповідно до протоколу судового засідання від 29 травня 2024 року, суд першої інстанції відмови у прийнятті уточненої позовної заяви, оскільки фактично предмет позову та підстави позову змінено.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ним випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета й підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 1 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема, в статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Проте як вбачається з матеріалів справи позивач пропустив процесуальний строк на зміну предмету позову, оскільки подав таке клопотання після закінчення підготовчого провадження а саме, на 4 засіданні по суті розгляду цивільної справи.

Разом з тим, зміна предмету позову можлива, зокрема, в такі способи: заміна одних позовних вимог іншими; доповнення позовних вимог новими; вилучення деяких із позовних вимог; пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 р. у справі № 910/18389/20 та від 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного й безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 234/11607/20, провадження № 61-15126св21 вказує, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У разі надходження заяви (клопотання) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог позивачем суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її або як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Проте як вбачається з матеріалів справи позивач у уточненій позовній заяві просив змінити як вимогу зменшивши її розмір так і обставини справи на яких ґрунтується вимога позивача.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку у відмові у прийняті уточненої позовної заяви, оскільки позивач пропустив строки подачі такої заяви та просив змінити як обставини позову так і предмет спору, що не допускається.

Разом з тим, колегія судів зазначає, що відмова у прийняті уточненої позовної заяви не позбавляє позивача звернутись до суду з новою позовною заявою з новими позовними вимогами.

Щодо доводів апелянта про те, що відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця.

Приписами статті 511 ЦК України встановлено, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи, яка не є стороною договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

При цьому, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (частина 4 цієї статі).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Частинами 1, 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як убачається з матеріалів справи, в обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що 01 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної стоянки і прилеглої території.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 10 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 10 червня 2020 року право власності на машиномісце було передано ОСОБА_1 .

На підставі викладено суд першої інстанції замінив первісного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 ..

Проте в обгрунтуванні позову відсутні посилання на докази укладення договору між ТОВ «Будсервісматеріали 1» та ОСОБА_1 .

Також, відсутні докази направлення на адресу ОСОБА_1 пропозиції щодо укладення вказаного договору, та докази користування вказаного паркомісця, або сплати за користування таких послуг.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що у позові відсутні докази які доводять наявність боргу у ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Отже враховуючи викладене доводи апелянта про те, що відповідач після набуття права власності на машиномісце у паркінгу, як власник цього нерухомого майна., не здійснював оплату послуг по обслуговуванню і утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, є безпідставними, оскільки відповідач не укладав договору з позивачам у нього відсутній обов`язок по сплаті послуг по утриманню і обслуговуванню підземної автостоянки.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ТОВ «Будсервісматеріали 1» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024- залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до ВерховногоСуду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна