Справа №753/7876/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/9431/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у травні 2023 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 25 000,00 грн., з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2017 року, від вказаного шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з війною в Україні позивач та дитина були змушені покинути Україну та з вересня 2022 року оселились у Німеччині. Виїзд позивача з дитиною негативно вплинув на подружні стосунки між сторонами, у зв`язку з чим відповідач подав до Броварського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу укладеного із позивачем, рішення у вказаній справі судом ще не ухвалено.

Проживаючи за кордоном, дитина сторін займається із досвідченим викладачем з України, дитина ходить до басейну, відвідує заняття з німецької мови (безкоштовно, але при поверненні в Україну на такі заняття необхідно буде витрачати значні грошові кошти), дитина любить музику, проте позивач не спроможна оплачувати курси гри на фортепіано. Крім того, позивач з дитиною проживають у сільській місцевості, у зв`язку з чим змушені виїжджати у місто на власному автомобілі, який також потребує коштів на його обслуговування, зокрема позивач з дитиною багато подорожують на автомобілі. Також, позивач зазначила, що дитина перебуває у такому віці коли спостерігається швидкий ріст, що обумовлює необхідність частої зміни гардеробу, а також іграшок та ігор для розвитку дитини.

На все зазначене необхідно достатньо грошових коштів, проте з 26.01.2023 року дитина знаходиться повністю на утриманні позивача, тоді як відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дитини, хоча має можливість її надавати як за матеріальним станом, так і за станом здоров`я.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 25 000, 00 грн щомісячно, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 12 500 грн., починаючи з 15.05.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 100% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

24.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

12.06.2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з листопада 2017 року, доказів розірвання шлюбу до суду не надано.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. У зв`язку з війною в Україні позивач та дитини були змушені покинути Україну та з вересня 2022 року оселились у Німеччині. Дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач нерегулярно перераховував грошові кошти на утримання дитини.

Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не було досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у тому числі і на позивача у справі).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

По своїй суті позиція апелянта, висловлена в апеляційній скарзі, в переважній більшості співпадає з доводами та обґрунтуваннями вимог, які він висловлював в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу і на те, що більшість доводів позивача була прийнята відповідачем в ході розгляду справи, який не заперечував проти задоволення позову та встановленого судом розміру аліментів у сумы 10 000 грн. в місяць, при цьому, суд першої інстанції зважив на доведеність позиції щодо необхідності утримання дитини. Суд відхилив посилання позивача на ті витрати, які не мають відношення до аліментних правовідносин та зважив на обов`язок обох батьків утримувати дитину, на підставі чого прийшов до обґрунтованого висновку, що в даному випадку саме такий розмір аліментів буде належним для стягнення з відповідача.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько