СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/2895/24

пр. № 2/759/2234/24

24 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 1419,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 483,45 грн, судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 05.12.2016 року Святошинським районним судом м.Києва було задоволено позов ПАТ "СК "ВУСО" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначення до стягнення з відповідача на користь ПрАТ "СК "ВУСО" завдані збитки в порядку регресу у розмірі 22 406,53 грн та 243,60 судового збору.

Позовні вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» обґрунтовує тим, що 01.11.2011 року в м. Києві по просп. Ватутіна, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ореl Vectra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілю «Volksvagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для ПрАТ «СК «ВУСО». Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2011 року, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

25.10.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №25/10/2018, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АА/3793187 від 12.05.2011 року. 28.11.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було замінено стягувача ПрАТ «СК «ВУСО» на його правонаступника ФОП ОСОБА_1 . Рішення виконане не в повному обсязі з урахуванням цього він має право стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення починаючи з 07.01.2022 року по 08.02.2024 року. В зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 20-21).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29).

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяву, у якій просили розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 53-54).

ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації, причини неявки суду невідомі. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками та повістка, які повернулись з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 32-33, 52).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2016 року позов ПАТ "СК "ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "СК "ВУСО" матеріальну шкоду в розмірі 22 406,53 грн та 243,60 грн судового збору. Рішення суду набрало законної сили 26.01.2017 року (а.с.6-7).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2018 року заяву ФОП ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ "СК "ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, замінено стягувача з ПАТ "СК "ВУСО" на ФОП ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 759/7890/14-ц, виданого Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу та судового збору на загальну суму 22 650,13 грн (а.с. 8).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Яцишина А.М. від 28.05.2020 року відкрито виконавче провадження (а.с. 9).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо погашення заборгованості на підставі судового рішення.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, яке на час звернення до суду з позовом не виконане.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625ЦПК України, за несвоєчасне виконання рішення суду за період з 07.01.2022 року по 08.02.2024 року.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану`введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час.

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Судом встановлено, що позивач просить стягнути три проценти річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України за несвоєчасне погашення заборгованості на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2016 року за період з 07.01.2022 року по 08.02.2024 року, з якого необхідно виключити нарахування за період з 24.02.2022 по 08.02.2024 року, який припадає на період дії воєнного стану.

З урахуванням суми грошового зобов`язання у розмірі 22 650,00 грн та строку прострочки за період з 07.01.2022 по 23.02.2022 року три відсотки річних складають - 91,22 грн та інфляційні втрати у розмірі 661,56 грн, а всього 752,78 грн.

За встановлених обставин, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрати за період з 07.01.2022 по 23.02.2022 року у розмірі 661,56 грн та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 07.01.2022 по 23.02.2022 року у розмірі 91,22 грн.

Відповідачем власних розрахунку не надано.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року (а.с. 13), додаткову угоду № 8 до договору від 13.11.2023 року (а.с. 14), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору від 13.11.2023 року, платіжну інструкцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.11.2023 року (а.с. 16).

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, а також заперечення відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 500 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позов, суд згідно ст. 141 ЦПК України розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2 195,58 грн, виходячи з розрахунку: 752,78 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 968,96,00 грн (сума сплаченого судового збору) / 8 902,45 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 81,93 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 07 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року три відсотки річних у розмірі 91,22 грн, інфляційні втрати у розмірі 661,56 грн, а всього 752 (сімсот п`ятдесят дві) гривні 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 81, 93 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн, а всього 581 (п`ятсот вісімдесят одна) гривня 93 копійки.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 01.07.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб