КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9799/19
Провадження № 2/947/4296/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2019 року ОСОБА_1 звернуласядо Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлений на вікні житлового будинку під літ. «А» дерев`яний щит та привести будівництво на земельній ділянці АДРЕСА_2 у відповідність до будівельного паспорту, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Позивач посилається на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона є власником будинку АДРЕСА_1 , який складається з житлових будинків літ. «А» та літ. «К». При цьому, будинок літ. «А» розташований на межі з сусідньою земельною ділянкою, яка знаходиться на АДРЕСА_3 та належить на праві власності відповідачу по справі - ОСОБА_2 .

В березні 2019 року відповідач розпочав будівництво житлового будинку, однак фундамент свого майбутнього будинку він розташував майже впритул до вікон будинку літ. «А», що суперечить протипожежним нормам та порушує природнє освітлення та інсоляцію вказаного будинку, з приводу чого остання звернулася до ДАБК ОМР з проханням провести перевірку відповідності будівництва вимогам законодавства.

Позивачка зазначає, що за результатами перевірки, яка була проведена 02.04.2019 року представником ДАБК ОМР було встановлено, що будівництво здійснюється з відхиленням від схеми розташування житлового будинку згідно будівельного паспорта, а також з порушенням протипожежних вимог, у зв`язку з чим останньому було видано припис про усунення допущених ним порушень в термін до 02.05.2019 року.

Однак замість виконання вказівок, що містилися у приписі, 03.05.2019 року ОСОБА_2 подав адміністративний позов до ДАБК про визнання протиправним припису від 02.04.2019 року (справа №420/2778/19), що свідчить про небажання відповідача дотримуватися вимог містобудівного законодавства та про його намір продовжувати будівельні роботи з порушенням будівельних норм, стандартів і правил, що неминуче призведе до порушення прав позивача на вільне та безпечне володіння, користування і розпорядження власним будинком.

ОСОБА_1 вказує у позовній заяві, що з боку ДАБК ОМР було вжито низку заходів, спрямованих на припинення незаконних дій відповідача, однак останній постійно не допускає уповноважену особу на об`єкт свого будівництва, що підтверджується актом про недопущення посадових осіб від 15.05.2019 року, з приводу чого інспектором ДАБК ОМР складено відповідні документи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 по справі дійсно вчиняє протиправні дії, а саме здійснює будівництво з порушенням вимог законодавства, розташувавши свій будинок впритул до вікон позивача, про що зазначено в постанові про адміністративне правопорушення №303/19 від 16.04.2019 року, в приписі про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 15.05.2019 року.

Оскільки протиправна поведінка відповідача порушує права позивача, а також враховуючи, що відповідач відмовляється усунути порушення, тому збудоване ним майно, дерев`яний щит, зведений відповідачем на вікні будинку позивача літ. «А», а також частина майна, яка збудована відповідачем з відхиленням від будівельного паспорту, підлягає знесенню.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калашніковій О.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 05.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю.Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 13.05.2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову було задоволено. Заборонено ОСОБА_2 виконання будівельних робіт та будь-яких робіт з підведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчинення будь-яких дій, спрямованих на введення в експлуатацію будівлі, розташованої на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 до вирішення даного спору судом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. 16.09.2019 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю було відмовлено.

Вказаною вище ухвалою було закрито підготовче засідання по цивільній справі №520/9799/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю та справу призначено до судового розгляду по суті.

23.09.2019 року до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Калашнікової О.І. з тих підстав, що суддя є необ`єктивною, тому як висловила сумнів щодо правомірності ухвали про вжиття заходів забезпечення позову і судового рішення від 2012 року про визнання права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок (і ухвала і рішення винесені під головуванням судді Калашнікової О.І.), та з тих підстав, що клопотання позивача про зупинення провадження по даній справі залишено без задоволення.

16.10.2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кукало О.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, крім того, дійсно восени 2019 року відповідач здійснив підготовчі роботи для подальшого здійснення будівництва житлового будинку на належній йому земельній ділянці. Виконуючи вимоги нормативних документів, що регулюють діяльність у сфері будівництва, відповідач встановив огорожу будівельного майданчика.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що огорожа була встановлена відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, для захисту оточуючих від будівельного пилу, сміття, шуму і падіння важких предметів; захисту матеріальних інтересів, пов`язаних з охороною матеріалів, інструментів, техніки, що в подальшому будуть розташовані на буд майданчику.

При цьому, вказана огорожа розміщена виключно в межах ділянки, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Крім того, розміщення огорожі має тимчасовий характер, що обумовлено технологічними вимогами.

За таких обставин, посилання позивача на порушення її права власності є безпідставним.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. 02.12.2019 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністюшляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно до вирішення питання про відвід судді Калашнікової О.І. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому ч.1ст.33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.12.2019 року заява передана до провадження судді Огренич І.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. від 04.12.2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калашнікової О.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністюшляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно було залишено без розгляду.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І.від 05.12.2019 року поновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністюшляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І.від 03.03.2020 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністюшляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно до розгляду Одеським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2012 року, ухваленого по справі №1512/2-1101/11.

Згідно розпорядження керівника апарату Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2022 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 520/9799/19, провадження №2/947/852/22.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2022 року прийнято до розгляду цивільну справу №520/9799/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2012 року у справі №1512/2-1101/11 було закрито.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2023 року провадження у справі №520/9799/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю було поновлено. Призначено судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник ОСОБА_3 було задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

22.10.2024 року від позивачки ОСОБА_1 надійшли клопотання про зупинення розгляду справи за станом її здоров`я, у зв`язку з її перебуванням в гіпсі та необхідності реабілітаційного періоду, а також у зв`язку з тим, що ухвалою Верховного Суду було відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 03.08.2023 року та рішення по справі №1512/2-1101/11 за цією скаргою ще не ухвалено, тому просить зупинити розгляд справи до набрання законної сили остаточним судовим рішенням, ухваленим судом вищої інстанції у вказаній справі.

В підготовче судове засідання 24.10.2024 року позивач не з`явилася, однак належним чином була повідомлена про розгляд справи.

В підготовчому засіданні 24.10.2024 року відповідач ОСОБА_2 , заперечував проти зупинення розгляду справи та не заперечував проти закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 рокуу задоволенні клопотань ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі №520/9799/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю було відмовлено.

В підготовчому засіданні 24.10.2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 10.12.2024 року позивачка не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

В судове засідання 10.12.2024 року відповідач не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

При цьому, суд зазначає, що дата судового засідання 10.12.2024 року була узгоджена та визначена у судовому засіданні, разом із сторонами, позивач та відповідач були повідомлені про дату судового засідання, про що маються їх особисті підписи у довідковому листі, щодо явки в судове засідання 10.12.2024 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Законодавче формулювання «якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що у разі неявки позивача або його представника суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити.

На це звернула увагу Велика палата ВС у постанові від 04.07.2024 у справі №9901/489/21. Також ВП ВС відзначила, що у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, важливе значення має добросовісна поведінка позивача та його представника.

Суд зазначає, що провадження у справі було відкрито 05.06.2019 року, судом вживалися усі можливі заходи з метою забезпечення розгляду справи протягом розумного строку.

При цьому, саме через неналежну та недобросовісну поведінку позивачки ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2023 року її позовну заяву було залишено без розгляду, яка постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2024 року була скасована.

Проте, позивач будучі належним чином повідомленою про час та місце судового засідання не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила при цьому причин своєї неявки.

За викладених обставин, сулом прийнято рішення провести розгляд справи по суті, за відсутності належним чином повідрмлених позивача та її представника, за наявними матеріалами у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідно до Акту про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, складеного головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко Світланою Анатоліївною від 15.05.2019 року, вказаний акт було складено про те, що не було допущено посадових осіб на об`єкт будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення позапланової перевірки.

16.04.2019 року, заступником начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Русланом Костянтиновичем винесено постанову №303/19 від 16.04.2019 року про вчинення адміністративного правопорушення, а саме здійснення будівництва житлового будинку з відхиленнями погодженої схеми розташування житлового будинку відповідно до будівельного паспорту №01-07/399, в результаті чого змінено відстань від стін запроектованого індивідуального житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 до суміжного існуючого житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , чим було порушено ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», вимоги ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» та вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.96 КУпАП.

Відповідно до припису складеного головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко Світланою Анатоліївною від 02.04.2019 року, у зв`язку із виявленим порушенням - здійснення будівництва житлового будинку з відхиленнями погодженої схеми розташування житлового будинку відповідно до будівельного паспорту №01-07/399, в результаті чого змінено відстань від стін запроектованого індивідуального житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 до суміжного існуючого житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 вимагалося усунути порушення у термін до 02.05.2019 року у відповідності до будівельного паспорту №01-07/399 від 18.12.2018 року.

Відповідно до припису складеного головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко Світланою Анатоліївною від 15.05.2019 року вимагалося допустити посадових осіб державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт будівництва у термін до 25.05.2019 року, а також зупинити з 15.05.2019 року виконання будівельних робіт до усунення порушення проектних рішень та будівельних норм у термін до 15.06.2019 року.

Як вбачається із постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Анісімової Анастасії Валеріївни від 23.04.2020 року на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2019 року було відкрито виконавче провадження, щодо заборони ОСОБА_2 виконання будівельних робіт та будь-яких робіт з проведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчинення будь-яких дій, спрямованих на введення в експлуатацію будівлі, розташованої на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.04.2013 року, домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , що згідно технічного паспорту від 22.11.2012 року складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 149,7 кв.м., житловою 73,4 кв.м., житлового будинку літ. «К», загальною площею 99,2 кв.м., житловою 45,8 кв.м., альтанки літ. «Г», гаражу літ. «З», альтанки літ. «И», мостіння-І, огорожі №1-5. Загальна площе об`єкту 248,9 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси №1512/2-1101/11 виданого 07.02.2012 року.

Дослідженим судом будівельним паспортом на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , виданим Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, реєстраційний номер №01-07/399 на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2018 року зареєстрованого в реєстрі за №729 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. 28.08.2018 року, земельна ділянка кадастровий номер :34:017:0056, загальною площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ОД №018309, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №255 від 05.12.2000 року, встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 0,0524 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Договором купівлі-продажу від 28.08.2018 року, зареєстрованим у реєстрі за №732 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. 28.08.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової приватної власності належить 23/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, у будівельному паспорті вказано, що згода співвласника домоволодіння ОСОБА_5 на реконструкцію житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. від 12.12.2018 року, зареєстрована в реєстрі за №7868.

Відповідно до «Плану зонування території м. Одеси», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року №1316-VII, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 розташована в зоні садибної житлової забудови, з переважним видом використання розміщення садибної забудови, одноквартирних житлових будинків з земельними ділянками та блокованих одно-двоквартирних житлових будинків на суміжних земельних ділянках.

Згідно з «Генеральним планом м. Одеси», затвердженим рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року №6489- V, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 розташована на території одноквартирної (садибної та блокованої) житлової забудови.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 , завіреної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. від 22.05.2019 року встановлено, що ОСОБА_6 , яка є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яка суміжна з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 надала згоду на зведення та будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 , з відступом від суміжного кордону її ділянок, що дорівнює 1,0 метр.

Згідно висновку експертів комісійної судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №22ц/813/6920/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2012 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю №19-8630-8632 від 01.04.2020 року, встановлено, що виконані ОСОБА_1 будівельні роботи не відповідають планувальним рішенням та обмеженням, які були передбачені дозвільними документами на реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_4 .

Житлові будинки літ. «А» та літ. «К» по АДРЕСА_4 , що були самочинно збудовані ОСОБА_1 , в частині виконання експлуатуючих та протипожежних розривів не відповідають державним будівельним нормам та правилам. Детальний опис невідповідностей наведено у дослідницькій частині висновку по першому, другому та третьому питаннях.

Порушення вимог державних будівельних норм та правил які було досліджено по другому питанню мають ознаки негативного впливу на можливість використання земельної ділянки, реалізацію проектних рішень та проведення забудови власниками земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЗК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 1. ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно до ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п.п. "г", "е" ч.1 ст. 96 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) землекористувач зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

В ч.ч.1,2 ст.103 ЗК України зазначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» №7 від 16.04.2004 зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК.

В Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Також ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , що згідно технічного паспорту від 22.11.2012 року складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 149,7 кв.м., житловою 73,4 кв.м., житлового будинку літ. «К», загальною площею 99,2 кв.м., житловою 45,8 кв.м., альтанки літ. «Г», гаражу літ. «З», альтанки літ. «И», мостіння-І, огорожі №1-5.

Земельна ділянка кадастровий номер :34:017:0056, загальною площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), також йому на праві спільної часткової приватної власності належить 23/100 частин домоволодіння за вказаною адресою.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ОД №018309, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №255 від 05.12.2000 року, встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 0,0524 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Позивачка ОСОБА_1 в позові зазначила, що в березні 2019 року відповідач ОСОБА_2 розпочав будівництво житлового будинку, проте фундамент свого майбутнього будинку він розташував майже впритул до вікон належного їй будинку - будинку літ. «А», що суперечить протипожежним нормам та порушує природнє освітлення та інсоляцію вказаного будинку.

Зазначає, що вказаними діями відповідачем були порушені її права, за захистом якого вона звернулася з позовом до суду.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідженими судом матеріалами справи не встановлено та позивачем не доведено порушення її прав, через почате відповідачем будівництво.

Так, з доказів на які посилається позивачка, а саме Акту про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, складеного головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко Світланою Анатоліївною від 15.05.2019 року; постанови №303/19 від 16.04.2019 року про вчинення адміністративного правопорушення; приписів головного спеціаліста інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Заїченко Світланою Анатоліївною від 02.04.2019 року та 15.05.2019 року, не встановлено відносно кого складені вказані документи.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження зазначених позивачкою обставин, що позбавляє суд можливості перевірити, чи взагалі дійсно були порушені/порушуються права ОСОБА_1 . Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав.

Також, судом врахований висновок експертів комісійної судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №22ц/813/6920/19, №19-8630-8632 від 01.04.2020 року відповідно до якого не відповідають планувальним рішенням та обмеженням, які були передбачені дозвільними документами на реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_4 , будівельні роботи які були виконані саме ОСОБА_1 та даним висновком було встановлено, що житлові будинки літ. «А» та літ. «К» по АДРЕСА_4 , що були самочинно збудовані ОСОБА_1 , в частині виконання експлуатуючих та протипожежних розривів не відповідають державним будівельним нормам та правилам.

Порушення вимог державних будівельних норм та правил які було досліджено екмпертами мають ознаки негативного впливу на можливість використання земельної ділянки, реалізацію проектних рішень та проведення забудови власниками земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

При цьому, протягом тривалого часу розгляду даної справи, позивачка не скористалася своїм правом та не звернулася до суду з клопотанням про призначення будівельно-технічної експертизи, з метою підтвердження та доведення обставин зазначених нею у позовній заяві, та з метою спростування тверджень відповідача та наданих ним доказів.

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю підлягають залишенню без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судових витрат з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав власності та усунення перешкод у користуванні власністю залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя В. С. Петренко