Провадження №2/447/55/24
Справа №456/3781/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

20.06.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи,-

представник позивачів ОСОБА_3 ,

представник відповідача Підгородна І.М .

Процесуальні дії у справі.

19.07.2023 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.02.2021 на перегоні «Бориничі -Ходорів», зупиночний пункт «Чорний Острів», Жидачівського району, Львівської області, 56 км., пікет 4, пасажирський потяг сполученням Київ - Івано-Франківськ (локомотив 2М62-1049Б/0961А), під керуванням машиніста ОСОБА_5 , скоїв наїзд на гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер на місці події. Власником локомотиву 2М62-1049Б/0961А, є виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця", а машиніст потяга ОСОБА_5 працював у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця», АТ «Укрзалізниця», на посаді машиніст тепловоза з 03.04.2001 по 31.08.2021, що підтверджується листом від АТ "Укрзалізниця" вих. №ЦЦтех-08/431 від 20.12.2021.

У зв`язку із трагічною загибеллю батька позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачі не зможуть отримати від батька пораду, не зможуть запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. Позивачі були близькими з батьком і крім додаткових зусиль для організації свого життя вони відчувають страждання та біль пов`язані з його втратою, неможливістю побачити його та почути батьківський голос. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для позивачів. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 300 000 грн. кожному, у зв`язку з чим просили позов задоволити.

21.07.2023 до суду надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації позивачів.

25.07.2023 ухвалою суду цивільну справу № 456/3781/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи направлено за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.

15.08.2023 цивільна справа № 456/3781/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи надійшла на адресу Миколаївського районного суду Львівської області.

Ухвалою суду від 16.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Сторонам надано строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

Копію ухвали суду від 16.08.2023, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримав 21.08.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

10.01.2024 представники Акціонерного товариства "Українська залізниця" Галас В. та Підгородна І. подали до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказували, що не визнають позовні вимоги позивачів в повному обсязі з наступних підстав. Згідно даного випадку на підприємстві було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що 17.02.2021 при слідуванні з поїздом № 750 вагою 520 т, 32 осі, тепловоз 2М62-1049Б/0961А під управлінням локомотивної бригади у складі машиніста тепловоза ОСОБА_5 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_7 о 21:10 год. на перегоні застосоване термінове гальмування для попередження наїзду на людину, яка раптово появилася, на колії і не реагувала на сигнали великої гучності. Через малу відстань наїзд попередити не вдалося . Після зупинки поїзда при огляді місця зіткнення виявлено тіло чоловіка з травмами не сумісними з життям. Машиніст тепловоза ОСОБА_5 про даний випадок повідомив ДСП ст.. Бориничі. Черговим по станції було повідомлено екстрену медичну допомогу м. Львів, національну поліцію м. Львів і змінного техніка Ходорівської дистанції колії. Потерпілий був доставлений в морг м. Жидачів.

В ході розслідування, встановлено, що машиністом локомотива ОСОБА_5 для попередження наїзду було застосовано екстрене гальмування та подавалися сигнали великої гучності. Порушень в управлінні автогальмами поїзда не виявлено. При огляді локомотива 2М62-1049Б/0961А встановлено, що авто гальмівне обладнання, сигнали великої та малої гучності у справному стані.

Тому, причиною даного випадку стало порушення потерпілим п. 2.6 «правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за 3 193/2633. Комісія по розслідуванню випадку аварії допущеної 17.02.2021 о 21:10 год. на 56 км ПК4 прегону Бороничі-Ходорів, встановила, що вини працівників регіональної філії « Львівська залізниця» немає.

Вважає, що позивачами не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами, що відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати їм моральну шкоду в порядку ст.ст. 1167, 1187, 1172 ЦК України, спричинену смертю батька. Відтак, оскільки загибель ОСОБА_6 відбулась внаслідок його необережності, а тому просив поновити йому строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову.

10.01.2024 судом винесено ухвалу про витребування доказів із Стрийського РУП ГУНП у Львіській області, а саме: постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000051 та копії висновка судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 .

21.02.2024 на виконання ухвали суду від 10.01.2024 на адресу суду надійшли вказані матеріали.

08.04.2024 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив такий задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача Підгородна І.М. в судовому засіданні позов заперечила з підстав наведених у відзиві, просить в задоволенні такого відмовити у повному обсязі.

Суд встановив:

17.02.2021 на перегоні «Бориничі -Ходорів», зупиночний пункт «Чорний Острів», Жидачівського району, Львівської області, 56 км., пікет 4, пасажирський потяг сполученням Київ - Івано-Франківськ (локомотив 2М62-1049Б/0961А), під керуванням машиніста ОСОБА_5 , скоїв наїзд на гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер на місці події. 18.02.2021 по даному факту відомості внесено в ЄРДР, відкрито кримінальне провадження за №0000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.276 КК України.

Власником локомотиву 2М62-1049Б/0961А, є виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця".

Постановою старшого слідчого СВ Стрийського районного управління поліції ГУ Національної поліції у Львівській області Костів Т.В. від 29.11.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 18.02.2021 закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Згідно висновку експерта №25/2021 від 18.02.2021 встановлено, що смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 настала від тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних переломів кісток тіла з розтрощенням м`яких тканин голови, кісток мозкового та лицевого черепу, повним руйнуванням речовини головного мозку, розвитком гострої зовнішньої та внутрішньої крововтрати. Вказана тупа поєднана травма тіла утворилась від дії тупого (тупих) предмету (предметів), або при контакті до такого (таких) в короткому проміжку часу та в швидкій послідовності, могла виникнути 17.02.2021 під час залізничної пригоди внаслідок контакту з виступаючими частинами кузова потяга, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа гр.. ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в кількості 3,01 проміле. Вказана концентрація алкоголю в крові при житті може викликати сильне алкогольне сп`яніння.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.02.2021 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Чорний Острів, Жидачівського району Львівської області.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.10.1984 батьками вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 24.06.1986 батьками вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Оцінка суду.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України).

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм права вказує на те, що наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю потерпілого, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця, тобто акціонерного товариства "Українська залізниця", незалежно від його вини.

У ході розгляду справи відповідачем не доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тому підстав для застосування ч. 5 ст. 1187 ЦК України та відмови в позові немає.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами статті 23 Цивільного кодексу України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Згідно Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України №1059 від 22.11.2007 року, а саме п. 2.5 та 2.6 де вказано, що пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та переходити і перебігати через залізничні колії перед потягом, що наближається, до якого залишилось менш як 400 метрів.

Пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті передбачено, що пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує те, що вина та протиправність дій Акціонерного товариства «Українська залізниця» відсутні, оскільки в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, смерть потерпілого настала через його власну необережність та перебування у стані алкогольного сп`яніння у порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.

Зважаючи на встановлені судом обставини, а також на вищенаведені норми матеріального права, суд вважає за доцільне частково задоволити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі по 100 000,00 грн. на користь кожного з позивачів, враховуючи фактичні обставини справи, поведінку померлого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірним із фактом заподіяння шкоди та глибиною моральних страждань позивачів у даній справі.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 355/981/16-ц.

Також, суд вважає, що в діях потерпілого мала місце необережність, яка сприяла виникненню моральної шкоди, що виразилася в порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме переході через залізничні колії перед потягом, що наближається на відстані менше 400 метрів, та перебуванні потерпілого у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька відповідно, порушенням укладу їх життя, погіршенням їх фінансового стану. Факт загибелі ОСОБА_6 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останніх, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом із тим, суд ураховує, що смерть ОСОБА_6 спричинена також у зв`язку з його особистою необережність та перебуванням на залізничній колії у місці, яке для цього не пристосовано, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті та перебування загиблого у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою зменшення розміру морального відшкодування.

Відтак, з урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що стягненню підлягає сума у розмірі 200 000,00 грн., по 100000,00 грн. кожному позивачу, що на думки суму, буде розумним, справедливим і належним розміром морального відшкодуванням у цьому випадку.

Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу підпункту 5 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачі при подачі позову були звільнені від сплати судового збору в силу пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 200 000,00 грн., такий збір у розмірі 3000 грн. (1,5% х 200000,00) слід стягнути із відповідача на користь держави.

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця 5, м. Київ, 03680, .

Повний текст рішення складено 28.06.2024.

Суддя Головатий А. П.