ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 396/1597/23

провадження № 22-ц/4809/1266/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо збагачувальний комбінат» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2024 року (суддя Бадердінова А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,-

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що протягом 16 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на Державному підприємстві «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі ДП «СхідГЗК»), а саме: з 10.08.1999 року по 30.10.2001 року підземним електрозварювальником по 4, 5 розряду Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» з повним робочим днем в підземних умовах праці, з присвоєнням категорії «А», як працюючому з джерелом іонізуючого випромінювання; з 31.10.2001 року по 05.02.2002 року учень гірника очисного забору, з повним робочим днем у підземних умовах, з 06.02.2002 року по 25.08.2015 року підземний гірник очисного забою, з повним робочим днем у підземних умовах. Вказав, що за час роботи на підприємстві отримав хронічне професійне захворювання. 25.08.2015 року був звільнений із займаної посади у ДП «СхідГЗК» за станом здоров`я. 14.04.2016 рому медичним висновком ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривого Рогу» «про наявність професійного характеру захворювання» йому було в встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частинами акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, в поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією на шийному та попереково-крижовому рівнях, двобічним плечолопатковим періартрозом, деформуючим остеопорозом, в поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів, періартрозом колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії; нейросенсорна приглухуватість 1 ступеня. Також 14.06.2016 МСЕК йому було вперше визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% (з 26.05.2016) з датою чергового переогляду 14.06.2017 та 3 групу інвалідності. В подальшому, 25.05.2021 визначену ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% та 3 групу інвалідності встановлено безтерміново.

Позивач вказав, що на даний час його постійно турбує стійкий виражений біль у шийному та попереково - крижовому відділах хребта, з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, нутода, печія, втома. Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Крім того, стан його здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні. Через стан свого здоров`я він не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Окрім того, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Також глибина його душевних страждань викликана безвідповідальною, недобросовісною поведінкою відповідача по відношенню до нього, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди його здоров`ю.

Посилаючись на ці обставини справи, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яка завдана йому втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ДП «СхідГЗК», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» засноване на державній формі власності у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 року №2659-1287 та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.08.1951 р. № 3 і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України. Згідно до Статуту ДП «СхідГЗК» мета створення підприємства є стратегічно важливою у розвитку держави, яка полягає в забезпеченні потреб атомних електростанцій України в урані шляхом видобутку уранових руд, виробництва концентрату урану. З урахуванням мети створення, підприємство грає важливу роль для економіки і безпеки держави та виконання державних стратегічних завдань. Підприємство як учасник Державного концерну «Ядерне паливо» бере участь у створенні виробництва ядерного палива в Україні, виконання Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України». Структурні підрозділи ДП «СхідГЗК», які втілюють мету підприємства, виконують також відповідні функції та завдання, найголовніша з яких видобування та переробка уранової руди. Тому, самі по собі умови праці в структурних підрозділах несуть в собі з самого початку їх створення особливо шкідливі і особливо важкі. Судом не враховано при винесенні рішення, що особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності - наявність шкоди, протиправної дії заподіювача шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вважає, що наданими в суд запереченням та доказами повністю доведено відсутність протиправних дій відповідача, а тому і причинного зв`язку між протиправною дією і шкодою у даному випадку. Позивач працював в шкідливих умовах праці, знаючи про їх шкідливість. Протиправних дій, які би спричинили шкоду здоров`ю позивачу з боку посадових осіб підприємства відповідача не вчинялось, що підтверджується висновками комісії з розслідування професійного захворювання, в яких не зазначено винних осіб у зв`язку із виникненням професійного захворювання позивача. Вказав, що позивач добровільно, знаючи про можливість негативних впливів на його здоров`я, свідомо допускав настання негативних наслідків, відповідач зі своєї сторони зробив усе необхідне та можливе для мінімізації негативних впливів на працівника, який виявив бажання працювати в шкідливих та небезпечних умовах. Так, при працевлаштуванні на ДП «СхідГЗК» сам позивач в заяві зазначав про бажання та намір працювати в підземних, тобто, шкідливих умовах праці. В свою чергу, ДП «СхідГЗК» для забезпечення збереження здоров`я позивача було направлено до спеціалізованого лікувального закладу для надання медиками висновків про можливість працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією. Лише, після отримання позитивного висновку лікувального закладу працівника було прийнято на роботу за відповідними професіями. При цьому, в переговорній записці роботодавцем було зазначено всі наявні шкідливі фактори роботи за професією прохідника. З даною переговорною запискою позивач ознайомлений під підпис. Підприємством кожного року проводились заходи із періодичного медичного огляду працівників, з позивачем належним чином було проведено інструктажі з питань охорони праці: ввідний інструктаж, первинний, повторні інструктажі, а також проведено крім цього перевірки знань з питань охорони праці, що підтверджується особистими підписами позивача в протоколах засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці. За весь час роботи на підприємстві ОСОБА_2 був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № 1 , за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, має право на пільгову пенсію. Також, працівники Підприємства, в тому числі і Позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 21.08.2008 р. за №184. Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2018 не було виявлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Позивач добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів і відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про охорону праці» був попереджений і обізнаний (згідно із заявою та наказом про прийняття, отриманням гарантій і пільгпрацюючи у шкідливих умовах) про наявність шкідливих і небезпечних факторів на виробництві, що в свою чергу виключає з боку Відповідача порушення вимог ст.ст. 158, 162- 163, 165-166, 169 КЗпП України та ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці». У висновках спеціалізованого лікувального закладу при попередньому та періодичних медичних оглядах зазначено про те, що позивач придатний працювати, протипоказання роботи у шкідливих і підземних умовах були відсутні. Тобто, перешкод у продовженні праці позивача за займаною посадою лікувальним закладом не виявлено, що в свою чергу виключало відсторонення самого працівника від роботи, і як наслідок відсутність порушень з боку Відповідача. Лише, після отримання підприємством висновку лікувального закладу про протипоказання ОСОБА_1 праці в підземних умовах постійно, роботодавцем вжито заходів з охорони здоров`я працівника та видано по підприємству наказ про його відсторонення від роботи з професійними шкідливими факторами, і у подальшому звільнений 01.10.2018 у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даною роботи за п.2 ст.40 КЗпП України. До позовної заяви не додано жодних доказів або фактів порушення відповідачем законних прав позивача, що, в свою чергу, є основною умовою за наявності якої власник або уповноважений ним органом несе відповідальність за завдану працівникові моральну шкоду. Внаслідок професійного захворювання позивачу встановлено третю групу інвалідності. Критеріями встановлення III групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені, в тому числі, обмеження здатності до трудової діяльності I ст. Перший ступінь обмеження здатності до трудової діяльності - здатність до виконання трудової діяльності за іншою спеціальністю при відсутності зниження кваліфікації чи зменшенні обсягу виробничої діяльності та неможливості виконання роботи за своєю попередньою професією. Таким чином, позивача через встановлення йому третьої групи інвалідності не позбавлено можливості працювати, а лише обмежено умови, в яких він може працювати, що саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не може потягнути за собою відшкодування моральної шкоди в сумі 200 тис. грн. Позивачем не наведено належних доказів вчинення з боку відповідача порушення його законних прав, судом помилково зазначено про порушення з боку відповідача норм та вимог статті 6 ЗУ «Про охорону праці». Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК втрату 60% працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безтерміново встановлено Позивачу 25.05.2021 року. З часу встановлення втрати працездатності позивачем надано в якості доказу проходження лікування відносно встановленого йому діагнозу по профзахворюванню лише у липні і листопаді минулого року, тобто протягом більше одного року інші докази про погіршення стану здоров`я відсутні, оскільки доказів у справі про зворотнє не надано. Що саме по собі виключає твердження з боку позивача про те, що він постійно змушений лікуватись стаціонарно, проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Епікризи надані в якості доказів до позову не можуть свідчити про постійний хворобливий стан позивача, який змушує його постійно лікуватись, проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. За останній рік докази не надано, дані обставини вказують про покращення стану позивача. Позивачем також не доведено того, що він проживає з сім`єю, утримує сина, що через стан здоров`я він не має можливості піклуватись про сина і проводити із ним спільний час, що позбавлений деяких можливостей, які відзначаються на його сім`ї.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні) останній дійсно працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме: з 10.08.1999 року прийнятий на посаду електрозварювальника 4 розряду з повним робочим днем у підземних умовах з присвоєнням категорії «А», як працівник з джерелом іонізуючого випромінювання; 31.10.2001 року прийнятий учнем гірничо очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах праці; 06.02.2002 року переведений підземний гірник очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах праці; 25.08.2015 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України (а.с.9-11).

З інформаційної довідки про умови праці працівника від 29.02.2016 року, вбачається, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях працівника Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією підземний електрозварювальник відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.12-17).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 14.04.2016 року № 566 у ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз:

Вібраційна хвороба другої стадії від комбінаваної дії загальної та локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частинами акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, в поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково крижовому (L5, S1) рівнях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ст.), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого - другого ступеня), періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), групи «А». ЛН першого ст. (а.с.26-27).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.05.2016 року, комісією Маловисківського міжрайонного Управління Головного Управління ДСЕС України в Кіровоградській області встановлені причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме тривалий термін праці під впливом шкідливих виробничих факторів: запиленість повітря робочої зони максимальна -5,7 мг/м3 шум 101 дБА, вібрація загальна 107 ДБ, локаьна 117ДБ. З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується: провести позаплановий інструктаж з працівниками дільниці про дотримання виконання законодавчих актів з охорони праці та санітарних норм; посилити контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту виконання вимог санітарних правил на протязі зміни; групі охорони праці провести перевірку забезпечення та використання працівниками дільниці засобів індивідуального захисту (а.с.18-19).

Згідно виписок із медичної карти амбулаторного хворого №244 та №1426 виданих ДЗ «СМСЧ №17 МОЗУ», вбачається, що ОСОБА_1 з 22.02.2017 по 04.03.2017 року та з 19.10.2017 року по 28.10.2017 проходив стаціонарне лікування (а.с.28, 30).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №010849 від 14.06.2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 14.06.1016 року, вперше встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. ОСОБА_1 має потребу у медикаментозному лікуванні, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування (а.с.20).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №181012 від 14.06.2016 року ОСОБА_1 з 26.05.2016 року встановлено третю групу інвалідності, на строк до 01.07.2017 року, у зв`язку з професійним захворюванням та протипоказані фізичні навантаження в умовах пилу шуму (а.с.21).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011221 від 07.06.2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 07.06.2017 року повторно проведено огляд та встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. ОСОБА_1 має потребу у медикаментозному лікуванні, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування (а.с.22).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №612276 від 07.06.2017 року ОСОБА_1 07.06.2017 року повторно проведено огляд та встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.07.2019 року, у зв`язку з професійним захворюванням протипоказані фізичні навантаження в умовах пилу шуму (а.с.23).

Відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого №749 та №1187 наданих ДЗ«СМСЧ №17 МОЗУ», вбачається, що ОСОБА_1 з 07.06.2018 року по 16.06.2018 року та з 01.10.2018 року по 10.10.2018 року проходив стаціонарне лікування (а.с.34, 35).

Згідно виписки із медичної карти стаціонароного хворого №164 виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради, вбачається. що Бербет проходив стаціонарне лікування з 23.03.2021 року по 31.03.2021 року (а.с.32).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085024 від 25.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 25.05.2021 року безтерміново встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. ОСОБА_1 потребує амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки (а.с.24).

Згідно акта МСЕК серії 12 ААБ №575425 від 25.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 безтерміново встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах вібрації, шуму, пилу (а.с.25).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №71 виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради ОСОБА_1 з 25.01.2022 року по 02.02.2022 року проходив стаціонарне лікування (а.с.33).

Крім того, із заяви ОСОБА_1 від 10.05.2016 року, вбачається, що останній згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 14.04.2016 року №566 просив розглянути можливість виплати йому одноразової грошової виплати, як відшкодування моральної шкоди за отриманні професійні захворювання, яку він оцінює у 2500 гривень .

З договору про відшкодування моральної шкоди від 19.05.2016 року укладеного між ДП «Східний гіричо збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 наданого представником відповідача до відзиву, вбачається, що за заявою ОСОБА_1 та згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 14.04.2016 року №566, сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 кошти в сумі 2500 гривень у відшкодуваня моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. ОСОБА_1 відмовляється від будь яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодувнаня моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «Схід ГЗК» (а.с.60, 61-62).

Із платіжного доручення №10187 від 15/06/2016 року, вбачається, що Смолінська шахта ДП «Схід ГЗК» згідно договору від 19.05.2016 року №18/71 перерахувала кошти ОСОБА_1 у розмірі 2500 грн (а.с.63).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що роботодавець ДП «СхідГЗК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», у зв`язку з чим у позивача виникло професійне захворювання, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29 жовтня 2020 року в справі № 210/4342/18 (провадження № 61-6438св20)

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення ч.1ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що призвело до фізичного болю та моральних страждань, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, наслідком чого є інвалідність позивача, необхідність постійного лікування вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, знайшло своє підтвердження відповідними доказами.

Врахувавши, що позивач матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі не спроможній, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 16 років, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, оцінивши глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я,суд правомірно вважав, що необхідним і достатнім розміром компенсації буде 200 000 грн.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань, яких зазнав та зазнає позивач внаслідок професійного захворювання, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу в розмірі 200 000,00 грн.

Висновки суду в цій справі узгоджуються із вказаними правовими висновками Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним зводяться до переоцінки доказів та незгоди з оскарженим судовим рішенням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний Л.М. Дьомич О.І. Чельник