ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м.Суми

Справа №585/2704/22

Номер провадження 22-ц/816/331/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивачки - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Цимбала Володимира Івановича,

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Ліщишина Ігоря Віталійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Ліщишиним Ігорем Віталійовичем,

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року у складі судді Євлах О.О., ухвалене в м. Ромни Сумської області, повний текст рішення виготовлено 13 жовтня 2023 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Черненко Олена Петрівна про розірвання договору довічного утримання (догляду),

в с т а н о в и в :

28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 11 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_5 за ініціативи останньої в м. Ромни Сумської області було укладено договір довічного утримання (догляду), який було посвідчено приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Черненко О.П. (далі - приватний нотаріус Черненко О.П.) та зареєстровано в реєстрі за № 1739, умовами якого передбачено , що вона передає а набувач отримує у власність квартиру під АДРЕСА_1 , та взамін чого зобов`язується забезпечувати відчужувача, що проживає за цією ж адресою, утримання та догляд на умовах цього договору.

Зазначає, що ОСОБА_5 фактично одразу після укладення договору довічного утримання (догляду) від 11 грудня 2012 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 взагалі перестала виконувати взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, укладеним між ними, не звертала уваги на її потреби і стан здоров`я, жодного разу не забезпечувала її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і взагалі відмовилася доглядати її. Позивачка за станом свого здоров`я часто проходила амбулаторне та стаціонарне лікування, але ОСОБА_5 жодного разу її не провідала, не доглядала за нею і взагалі дуже погано ставилася до неї. Тим самим ОСОБА_5 грубо порушила істотні умови цього договору та норми ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а спадкоємцями першої черги є її дочки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які до цього часу не повідомили про те, чи вони в порядку ст. 757 ЦК України беруть чи/або бажають взяти на себе обов`язки набувача за договором довічного утримання і жодного разу за весь цей час не виконали жодного з обов`язків набувача, визначених як нормами цивільного законодавства, так і умовами договору.

Посилаючись на вказані обставини, просить розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 11 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Черненко О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1739.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 11 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Черненко О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1739.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Ліщишина І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з формулювань, що містяться у позовній заяві, та письмових пояснень позивачки вбачається, що насправді протягом всього часу дії договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_5 надавалась необхідна підтримка позивачці, за виключенням ймовірно окремих періодів, пов`язаних з існуванням істотних обставин, таких як тяжка хвороба набувача чи повномасштабне вторгнення рф в Україну. При цьому, з 2012 року позивачка не зверталася до суду чи до самої ОСОБА_5 з вимогою розірвання договору довічного утримання (догляду) через нібито невиконання ОСОБА_5 своїх обов`язків за договором.

Вважає, що вказаний позов було пред`явлено до суду лише після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з неможливістю встановлення певних обставин справи, пов`язаних з виконанням даного договору, зокрема в частині доведення спадкоємцями ОСОБА_5 належного виконання нею своїх обов`язків, оскільки останні з нею не проживали та не володіють всією інформацією щодо дійсних обставин взаємовідносин між позивачкою та померлою.

Наголошує на тому, що ОСОБА_2 вступила в спадщину після померлої ОСОБА_5 та виявила бажання продовжувати виконувати обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), у зв`язку з чим неодноразово зверталася до позивачки як засобами телефонного зв`язку, так і письмово. Проте позивачка відповіла, що не бажає отримувати від ОСОБА_2 жодної допомоги і просить визнати її вимоги про розірвання договору. Тобто фактично після 10 років виконання договору довічного утримання (догляду) від 11 грудня 2012 року та отримання відповідного догляду від ОСОБА_5 , позивачка відмовляється від виконання договору в односторонньому порядку.

Стосовно доводів, що позивачка саме здійснювала оплату комунальних платежів, зазначає, що позивачка надала лише рахунки на сплату, проте квитанції про їх оплату не надала. А з наданих рахунків вбачається відсутність заборгованості за надані комунальні послуги, що свідчить про їх своєчасну оплату ОСОБА_5 .

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін. Зазначає, що жодного належного письмового доказу на підтвердження викладених відповідачкою доводів та на спростування доводів позивачки, а також свідків, допитаних в судовому засіданні, які повністю підтвердили доводи позивачки, ОСОБА_2 , як спадкоємицею своєї померлої матері ОСОБА_5 суду не надано. Вказує на те, що в судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи їх представники не з`являлися, своєї письмової згоди на продовження виконання договору довічного утримання чи будь-яких домовленостей між відповідачами, чи між ними та позивачкою про надання догляду, укладеного їхньою померлою матір`ю ОСОБА_5 , суду не надали. В судовому засіданні представником відповідачки було фактично визнано, що лише ОСОБА_2 виявила бажання продовжувати виконувати умови укладеного договору. Таким чином, інші спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї згоди на виконання договору довічного утримання не виявили та суду не надали, а тому відповідно до п. 4.5 договору довічного утримання враховуючи невиконання умов договору він підлягає розірванню в судовому порядку.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача та її представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; отримує пенсію за вислугу років та перебуває на «Д» обліку у терапевта (а.с. 10; 12-16, Т. 1).

11 грудня 2012 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач) укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого відчужувач на праві особистої приватної власності передає, а набувач отримує у власність квартиру під АДРЕСА_1 , та взамін чого зобов`язується забезпечувати відчужувача, що проживає за цією ж адресою, утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Черненко О.П. 11 грудня 2012 року та зареєстровано в реєстрі за №1739 (а.с. 24-26, Т. 1; 54-55, Т. 2).

11 грудня 2012 року приватним нотаріусом Черненко О.П. у зв`язку з посвідченням цього договору довічного утримання (догляду) накладено заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна (а.с. 56, Т.1).

Відповідно до п. 2.1 договору за згодою сторін обов`язки набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначаються у вигляді:

-забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваній квартирі;

-надання побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки тощо);

-забезпечення придатним до носіння одягом та взуттям;

-здійснення догляду та надання необхідної допомоги;

-забезпечення щомісяця готівкою в сумі 200 грн 00 коп.;

-забезпечення догляду та матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_1 у стаціонарі.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що у разі смерті набувача обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. При відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання, квартира, що відчужується з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу.

Згідно п. 4.5 цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін - у судовому порядку на вимогу набувача та відчужувача.

Вказана квартира на підставі договору довічного утримання зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5 (а.с. 27; 34-35, Т. 1).

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 суду було надано рахунки на оплату комунальних послуг на квартиру АДРЕСА_1 , видані на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 36-195, Т. 1.)

Також надано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 18 лютого 2021 року по 20 березня 2023 року, з якої вбачаються зарахування їй соціальних виплат (а.с. 37-39, Т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 78, Т. 2). 20 червня 2022 року було заведено спадкову справу № 80/2022, номер у Спадковому реєстрі 69392384 (а.с. 51, Т. 2).

Відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дочками померлої ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 20 червня 2022 року подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про те, що вона приймає спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 ( т.2 а.с.75).

На момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з померлою на момент смерті були зареєстровані: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с.79, Т. 2).

05 грудня 2022 року від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшли заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 (а.с. 94, Т. 2).

08 травня 2023 року ОСОБА_2 направила листа ОСОБА_1 , яким повідомила про свою готовність як спадкоємиці взяти на себе виконання всіх обов`язків її померлої матері згідно договору довічного утримання та забезпечувати їй належний догляд у повному обсязі, а також відповідне грошове забезпечення, в тому числі за період після смерті матері. Також зазначила, що неодноразово зверталася до неї, в тому числі за допомогою телефону, проте позивачка безпідставно відмовляється приймати виконання нею договору, зокрема в частині забезпечення її доглядом та грошовим забезпеченням (а.с. 111-112, Т. 2).

Листом від 14 травня 2023 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 повідомлено про небажання отримувати від неї будь-яку допомогу, так як позивачка вважає, що остання не зможе об`єктивно надавати постійно необхідну їй допомогу, в зв`язку з проживанням за 300 кілометрів від м. Ромни, в якому вона мешкає. Крім того, зазначила, що не збирається більше ні з ким укладати договір довічного утримання (догляду), так як більше нікому не довіряє ( а.с. 112 - на звороті, Т. 2).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не надали доказів належного виконання ОСОБА_5 своїх обов`язків, передбачених п. 2 договору довічного утримання, зокрема щодо сплати у повному обсязі матеріального утримання, надання позивачу у будь-який спосіб коштів для оплати комунальних послуг та придбання ліків, одягу, взуття. До відповідачів, як спадкоємців померлої ОСОБА_5 перейшов обов`язок по утриманню відчужувача за договором - ОСОБА_1 . В судовому засіданні представником ОСОБА_2 фактично було визнано, що лише вона виявила бажання продовжувати виконувати умови укладеного померлою ОСОБА_5 договору довічного утримання по відношенню до Потій. Інші спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї згоди на його виконання не виявили та суду не надали, а тому, виходячи з п. 4.5 Договору довічного утримання, враховуючи невиконання умов договору він підлягає розірванню в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності.

Частиною першою статті 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 753/10508/18 (провадження № 61-16804св21) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій».

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач».

Статтями 1216, 1218, 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1261, 1268, 1269 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Аналіз статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - право розпорядження ним.

Згідно ч. 1 ст. 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як спадкоємців померлої ОСОБА_5 , перейшов обов`язок по утриманню відчужувача за договором - позивачки ОСОБА_1 . При цьому вбачається, що відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , знаючи про звернення позивача із вимогами про розірвання договору довічного утримання, укладеного їх покійною матір`ю, згоди на його виконання не виявили , отже фактично самоусунулися від виконання обов`язків за договором.

Стосовно доводів відповідачки ОСОБА_2 , що вона виявила бажання продовжувати виконувати обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), у зв`язку з чим неодноразово зверталася до позивачки як засобами телефонного зв`язку, так і письмово, колегія суддів зауважує, що відповідачкою надано суду копію листа від 08 травня 2023 року, який вона направила ОСОБА_1 про свою готовність як спадкоємиці взяти на себе виконання всіх обов`язків її померлої матері згідно договору довічного утримання. Тобто вказаний лист було направлено більше ніж через 6 місяців після пред`явлення ОСОБА_1 позову. Доказів того, що відповідачка, як спадкоємиця ОСОБА_5 , після переходу до неї обов`язків набувача за договором довічного утримання (догляду), будучи обізнаною про існування вказаного договору, вчиняла будь-які дії по виконанню обов`язків набувача, суду не надано.

Крім того, позивач , як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді категорично заперечила проти виконання ОСОБА_2 договору про її довічне утримання, оскільки між ними склались вкрай неприязні відносини і остання проживає у м.Києві , а отже позбавлена буде можливості надавати їй належний догляд та піклування.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачі не надали доказів належного виконання померлою ОСОБА_5 своїх обов`язків, передбачених п. 2 договору довічного утримання, зокрема щодо матеріального утримання, забезпечення догляду та матеріальної допомоги для придбання ліків, забезпечення одягом, взуттям. Вказані обставини підтверджуються, зокрема показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі п. 4.5 договору довічного утримання, враховуючи невиконання умов договору, він підлягає розірванню в судовому порядку.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Ліщишиним Ігорем Віталійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов