Справа № 201/5768/22
Провадження 2/201/185/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Тоцькій Л.В.,

за участі адвокатів Науменко С.Б., Логвінова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири особистою приватною власністю та виділ частки спадкоємця, зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначила, що 26.02.2016р. уклала шлюб із батьком відповідачів ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу ними у спільну сумісну власність набуто автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

Також в період шлюбу, але за особисті кошти, позивачкою придбана квартира АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на вказаний автомобіль, а також на набуте ним до шлюбу з позивачкою майно: садовий будинок НОМЕР_3 в садівничому товаристві «Сонячний-1» с/рада Новоолександрівська Дніпровський район Дніпропетровської обл. та земельну ділянку, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер :01:113:0067, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (набуті 25.03.2002р. на підставі договору купівлі-продажу); 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (набуто 19.10.2020р. на підставі договору дарування); квартира АДРЕСА_4 (набута 24.12.1999р. на підставі договору купівлі-продажу).

Змінивши предмет первісного позову, позивачка остаточно просить визнати за собою право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; в порядку поділу спадкового майна (виділу частки спадкоємця в натурі) визнати за собою право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 і земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровим номером :01:113:0067; 77/10000 частин об`єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , гараж № НОМЕР_4 ; автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , 2013 року випуску, загальний легковий загальний універсал В, номер шасі НОМЕР_2 ; визнати за відповідачами право власності по 1/3 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 кожному; стягнути з неї кожному з відповідачів грошову компенсацію в сумі 217 379,19 грн; вирішити питання судових витрат.

Відповідачі пред`явили зустрічний позов, в якому зазначили, що квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні сумісні кошти позивачки та їх батька ОСОБА_5 , відтак входить до масиву спадщини після смерті останнього.

За відсутністю на руках правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, вони не можуть в позасудовому порядку оформити своє право власності на спадкове майно вказану квартиру, квартиру АДРЕСА_8 та земельну ділянку з цією ж адресою, загальною плошею 0,044га, кадастровим номер :01:113:0067 та 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс.

Тому остаточно (т.1, а.с.215-224) просять за кожною із сторін справи в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати право власності на: частину садового будинку АДРЕСА_9 та земельну ділянку, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер :01:113:0067, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; частину квартири АДРЕСА_4 ; 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ; 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 ; та в рахунок 1/8 частини автомобілю SUBARU Forester 2013 року випуску, зареєстровано в ТСЦ 1242 29.08.2018 року, WIN НОМЕР_2 стягнути з позивачки ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі по 64 000грн кожному з відповідачів, визнавши за нею право власності на цей автомобіль.

В судовому засіданні сторони та їх представники свої вимоги підтримали.

Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідачі є синами спадкодавця ОСОБА_5 (т.1, а.с.111-115), позивачка дружиною з 26.02.2016р. (т.1, а.с.10).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.11), заповіту не залишив.

Після його смерті між сторонами справи як спадкоємцями 1 черги за законом виник спір з приводу спадщини, що відкрилася.

Для вирішення цього спору спершу слід визначитися із переліком майна, право на яке спадкується.

Сторонами визнається і не заперечується, що у склад спадщини входить садовий будинок АДРЕСА_9 , земельна ділянка кадастровим номером :01:113:0067 за цією ж адресою, квартира АДРЕСА_4 , які були особистою власністю спадкодавця після поділу майна рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2015р. з його першою дружиною ОСОБА_6 (т.1, а.с.24-26); також набуті в період шлюбу з позивачкою (без врахування її частки як дружини) частина 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м. в АДРЕСА_6 , гараж № НОМЕР_4 ; частина автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

Стосовно квартири АДРЕСА_1 позивачка вказує, що придбала її у шлюбі зі спадкодавцем, але за власні кошти, а відповідачі наполягають на застосуванні презумпції спільності майна, набутого в період шлюбу.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Позивачка надала договори купівлі-продажу нерухомого майна, отриманого нею у особисту власність, згідно яких вона як продавець загалом отримала 989 508грн 33коп (49 833грн 33коп в 2016р., 74 675грн в 2016р., 800 000грн в 2018р., 65 000грн в 2018р., т.1, а.с. 15-23), за які 27.02.2020р. придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що зі спадкодавцем був знайомий з 2007р., по роботі, з 2008р. вони почали дружити родинами. Заробляли вони тоді від 400 доларів США до 600 доларів США щомісячно, ОСОБА_5 також отримував військову пенсію. До 2011р. вони заробляли достатньо, але надалі доходи зменшилися і в кінці 2012р. або в 2013р. ОСОБА_5 пішов з компанії, працював експедитором, за півтора роки до смерті працювати припинив, але товаришувати вони продовжили, бачилися часто. ОСОБА_8 , дружина спадкодавця, працювала на Укрзалізниці, тому заробляла набагато більше спадкодавця, до 2014р. вони відпочивали в Криму, потім їздили за кордон. Гроші на власну квартиру в ОСОБА_9 були, вона продала ряд нерухомого майна, отриманого у спадок. Останні 3-4 роки перед смертю ОСОБА_5 мав проблеми зі здоров`ям. Також він зловживав алкогольними напоями, міг не з`являтися вдома тиждень, жити у готелі. Позивачка його шукала, іноді знаходила просто на вулиці, медикаментозно виводила із запоїв, оплачувала комерційні палати в лікарнях, але через 2-3 місяці він знову йшов із дому, пив і грав у азартні ігри. Свідок думає, що спадкодавець мав, окрім алкогольної, ще й ігрову залежність, бо заробляв (приблизно 400-500 доларів США), але позичав по 50-100 доларів США, які згодом повертав. На дачі в ОСОБА_10 свідок також бував часто, ремонт дачі організовувала і контролювала позивачка, бо ОСОБА_5 людиною був гарною, але до побуту не пристосований. Синів ОСОБА_5 , відповідачів у справі, свідок побачив лише на похороні спадкодавця в 2021р.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в 2017р. купила дачу 94 на Сонячному-1, ОСОБА_1 і ОСОБА_12 були їх сусідами, з 93 дачі. ОСОБА_13 вони на дачі з травня по пізній вересень, спілкувалися з 2018р. тісно, як сусіди. ОСОБА_14 зловживав алкогольними напоями, пив навіть коли був за кермом і так, що не міг ходити, свідок зі своєю рідною сестрою витягували його з машини п`яного. Після вживання алкоголю був конфліктний, вчинив сварку з робітниками, які ремонтували дах. За 1 рік до смерті свідок чула розмову ОСОБА_14 із його сином, який казав, що той має одну внучку і треба щось вирішувати з нерухомістю.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що є племінницею спадкодавця ОСОБА_5 , з позивачкою познайомилася в 2001р., коли була у дядька в гостях в Дніпрі. В них був однаковий статус і матеріальний стан. Характеризує спадкодавця як людину схильну до зловживання алкогольними напоями ще з 90-х років. В нього тоді були добрі заробітки, він купив три квартири в Києві, давав гроші на лікування своїх батьків. Коли була робота, він пив менше, коли з`являвся вільний час більше. З 2013р. спадкодавець почав пити більше ніж зазвичай. В 2015р. помер батько спадкодавця, то він почав пити кожен день, був у поганому фізичному стані, коли тверезів, забував, що казав. З 2018р. працювати ОСОБА_5 перестав, бо дзвонив свідку в тому числі у робочий час. Грошей не мав, бо припинив допомагати родині матеріально з 2015р. (не надав грошей на похорон своєї матері і на пам`ятник). Також ОСОБА_1 в 2014р. придбала квартиру в Болгарії, внесла 10 000 доларів власних коштів, і вони ще виплачували за неї платежі, по 1000 євро щомісяця, в 2018р. оформили повністю. Свідок в цій квартирі була.

Згідно п. 3.5 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , це договір укладається за згоди чоловіка покупця ОСОБА_1 ОСОБА_5 (т.1, а.с.13).

В судовому засіданні не спростовується сторонами, що до смерті спадкодавця подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , а влітку на дачі в Сонячному-1, якими користувалися спільно. Вони вели спільне господарство, несли витрати - в 2018р. придбали автомобіль; також, як зазначає позивачка, частково за спільні сумісні кошти придбали нерухоме майно за кордоном, за яке позивачка внесла власних коштів 10 000 доларів США, і остаточно розрахувалися в 2018р., сплачуючи приблизно по 1000 євро на місяць, в тому числі вже після укладення шлюбу; ремонтували дачу в Сонячному-1.

Позивачка піклувалася про спадкодавця як про чоловіка до самого дня його смерті. Це підтверджується і поясненнями свідків у справі.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Згода спадкодавця на придбання позивачкою квартири АДРЕСА_1 надана і зафіксована безпосередньо в п. 3.5 договорі купівлі-продажу квартири. Спільне використання подружжям цієї квартирою, рівно як і дачею, не спростовується.

Позивачка продавала власну нерухомість в вересні 2016р., отримавши загалом 124 508грн 33коп, надалі подружжям спадкодавця і позивачки неслися витрати на купівлю автомобіля 29.08.2018р. (вартістю щонайменше 390 285грн 52коп).

Позивачка продала в жовтні 2018р. два об`єкта нерухомості, отримавши за них 865 000грн, вказана квартира куплена 27.02.2020р. за 625 410грн.

Подружжя ОСОБА_16 з 2018 по 2020р.р. щонайменше несло витрати на ремонт дачі, сумісний відпочинок, лікування спадкодавця від алкоголізму, утримання нерухомості та автомобіля, а також на внески на придбання нерухомості за кордоном квартири в Болгарії. Тому, враховуючи їх доходи (т.2, а.с.11-16), а також той факт, що квартира придбана в період шлюбу та проживання однією сім`єю, ведення спільного бюджету на час придбання, згоду спадкодавця як чоловіка позивачки, зафіксовану безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна суд вважає, що належних і допустимих доказів придбання квартири позивачкою в 2020р. саме за власні кошти, отримані в 2018р., тобто двома роками раніше, не надано, рівно як і домовленості між подружжям від відступлення від рівності часток у спільній власності подружжя.

Відтак презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована, і право на частину квартири АДРЕСА_1 входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 разом із частиною автомобілю марки SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 (набутим в період шлюбу з позивачкою), садовим будинком НОМЕР_3 в садівничому товаристві «Сонячний-1» с/рада Новоолександрівська Дніпровський район Дніпропетровської обл. та земельною ділянкою кадастровим номером :01:113:0067, розташованою за цією ж адресою; 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , гараж АДРЕСА_11 (особистою власністю спадкодавця).

Позивачка, вважаючи квартиру АДРЕСА_1 своєю особистою власністю, посилаючись на відсутність домовленості між сторонами щодо поділу спірного спадкового майна в натурі, просить на підставі частини першої статті 367 ЦК України розподілити в натурі між співвласниками майно, що є у спільній частковій власності, для забезпечення окремого та самостійного користування частиною спільного майна, враховуючи стосунки, що склалися між сторонами, виділивши їй в натурі автомобіль, гараж, садовий будинок із земельною ділянкою та стягнути з неї грошову компенсацію в сумі 217 379грн 19коп кожному з відповідачів.

Відповідачі, посилаючись в свою чергу на те, що не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на спадкове майно, про що отримали від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 10.11.2022р. (т.1, а.с.152, 159,166), не погоджуються на отримання грошової компенсації за нерухоме майно та просять визнати за ними право власності на нерухоме спадкове майно згідно часток спадкоємців, автомобіль просять залишити у власності позивачки зі стягненням із неї грошової компенсації.

Відповідно до положень частини першої статті 1267, частини першої статті 1278ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються передбачені в Главі 26 ЦК України правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців.

До схожих висновків дійшов Верховний Суд у справі № 243/6275/16-ц у постанові від 22 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За положеннями ст. 364 ЦПК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

З урахуванням наведеного, виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки.

До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15.10.2008р. у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16, та Верховний суд у постанові від 24.06.2021р. у справі № 219/13376/17.

Але позивачка, вважаючи квартиру АДРЕСА_1 своєю особистою власністю, вимог про виділ їй цієї квартири в натурі на її частку у спадщині не заявляла.

Відповідачі, в свою чергу, вказують на те, що позивачка пред?явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України, і сторони мають абсолютно рівні частини. Відповідачі категорично проти компенсації, бажають законно прийняти спадщину в тих частинах, які їм належать. Із вартістю спадкового майна, визначеною позивачкою шляхом формування довідок про оціночну вартість спірного майна з Єдиної бази даних звітів про оцінку не погоджуються.

Предметом первісного позову спору є не припинення часток відповідачів у спільному майні, а виділ у натурі частки позивачки зі спільного сумісного майна, що регулюється положеннями статті 364 ЦК України.

Слід відзначити, що стаття 364 ЦК України не передбачає внесення вартості різниці між виділеними та ідеальними частками сторін (як-то просить позивачка). Відшкодування вартості такої різниці можливе за згодою відповідачів (постанова Верховного суду від 08.09.2021р. у справі 645/873/18), які категорично проти отримання компенсації за їх частки у спадщині, окрім автомобіля, який є річчю неподільною.

Тому слід відмовити у задоволенні вимог позивачки про визнання за нею в порядку виділу її частки у спадщині в натурі зі стягненням на користь відповідачів грошової компенсації спадкове майно: на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 і земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровим номером :01:113:0067; 77/10000 частин об`єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , гараж № НОМЕР_4

Ринкова вартість автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 визначена висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3388-23 від 14.02.2024р. в сумі 390 285грн 52коп (т.2, а.с.151-158).

Позивачка бажає залишити собі цей автомобіль у власність як особа, яка ним постійно користується.

Відповідачі не заперечують проти отримання грошової компенсації за свої частки у цьому неподільному рухомому майні.

Відтак слід стягнути з позивачки по 48 785грн 69коп на користь кожного з відповідачів (з розрахунку 390 285грн 52коп / 2 = 195 142грн 76коп є вартість половини автомобіля, яка спадкується, і / 4 спадкоємця), і визнати за позивачкою право власності на цей автомобіль в цілому в порядку виділу її частки спадкового майна в натурі, оскільки право на частку відповідачів в силу закону припиниться після отримання грошової компенсації (ч.2 ст. 364 ЦК України), яка станом на день постановлення рішення суду ними не отримана.

Вирішуючи зустрічний позов, суд вказує на наступне.

Згідно з усталеною судовою практикою, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18 (провадження № 61-13162св19).

За правилом частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Указана норма не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Верховний суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З врахуванням того, що відповідачам нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті їх батька ОСОБА_5 за ненаданням правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (т.1, а.с.152, 159,166), слід визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом на частину садового будинку АДРЕСА_9 та земельну ділянку, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер :01:113:0067, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; частину квартири АДРЕСА_4 ; 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ; 1/8 частину квартири

АДРЕСА_1 поділ не перешкоджає сторонам в подальшому поділити відповідне майно за згодою чи звернутись з відповідним із застосуванням правил щодо припинення частки у спільному майні згідно із положеннями ст. 365 ЦК України.

Судом не встановлено перешкод для позивачки в оформлення її частки у спадщині в позасудовому порядку, а тому вимоги відповідачів про визнання на нею (позивачкою) права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню.

Тому слід частково задовольнити первісний позов, виділивши позивачці на її частку у спадщині неподільну річ - автомобіль, і частково зустрічний, відмовивши у задоволенні вимог відповідачі про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно і зменшивши суду грошової компенсації за частки відповідачів у цьому автомобілі відповідно до його вартості, визначеної висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3388-23 від 14.02.2024р., стягнувши по 48 785грн 69коп кожному відповідачу замість заявлених 64 000грн.

Стосовно судових витрат.

Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 6 254грн 11коп (т.1, а.с.34), доплачено 7 165грн 85коп (т.1, а.с.202), всього 13 420грн (максимальний), а також за проведення експертного дослідження - 14 028грн 32коп (.2, а.с.149).

Відповідачами сплачено по 1 073грн 60коп кожним (т.1, а.с.61-63), доплачено по 3 399грн 74коп кожним (т.1, а.с.233-235).

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Первісний позов задоволено частково, в частині виділення позивачці на її долю у спадщину автомобіля шляхом визнання за нею права власності, та зі стягненням грошової компенсації за 1/8 частку кожного з трьох відповідачів. Вартість цієї частки - 48 785грн 69коп, вартість 3/8 частин відповідачів - 146 357грн 07коп. При цьому позивачка вже є власником частини автомобіля як той з подружжя, що пережив спадкодавця, і власником 1/8 частки як спадкоємець 1 черги за законом. В 2023р. за вимогу виділу автомобіля з компенсацією вартості 3/8 часток його позивачка мала сплатити судового збору 1 463грн 70коп. Відтак з кожного з відповідачів слід стягнути 487грн 90коп витрат позивачки на сплату судового збору за цю вимогу, а також по 1/3 частині вартості експертного дослідження в сумі 4 676грн 10коп з кожного, а всього 5 164грн.

А кожним з відповідачів сплачено судового збору 4 473грн 34коп, і їх вимоги задоволені частково. Враховуючи, що відповідачі проти отримання грошової компенсації за їх частку в автомобілі не заперечували, тому слід стягнути з позивачки на користь кожного з відповідачів по 4 473грн 34коп витрат на сплату судового збору.

З врахуванням того, що з позивачки слід стягнути кожному з відповідачів по 4 473грн 34коп, а з кожного з відповідачів на користь позивачки 5 164грн, то остаточно слід стягнути з кожного з відповідачів на користь позивачки по 690грн 66коп судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири особистою приватною власністю та виділ частки спадкоємця задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку виділу її частки спадкового майна в натурі після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 48 785 гривень 69 копійок компенсації за 1/8 частку автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 48 785 гривень 69 копійок компенсації за 1/8 частку автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 48 785 гривень 69 копійок компенсації за 1/8 частку автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:

- частину садового будинку АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14);

- частину земельної ділянки, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер :01:113:0067, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14);

- частину квартири АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 34113116);

-77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ;

-1/8 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:

- частину садового будинку АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14);

- частину земельної ділянки, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер :01:113:0067, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- частину квартири АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 34113116);

- 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ;

-1/8 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) .

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:

- частину садового будинку АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14);

- частину земельної ділянки, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер :01:113:0067, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- частину квартири АДРЕСА_4 ;

-77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ;

-1/8 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 690 гривень 66 копійок судових витрат з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Повний текст рішення буде виготовлений впродовж 10 днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_13 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_14 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання:: АДРЕСА_15 .

Суддя: Д.О. Покопцева