КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/925/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Гуля В.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання - Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., правонаступник якого є ТОВ «Вердикт Капітал», звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено.

У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №74 від 29 квітня 2004 року у розмірі 2 025 556,77 грн, що складається з: кредиту - 56 500 дол. США; відсотків - 94 683,29 дол. США.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 134 593,78 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 30 квітня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., за реєстровим № 916, чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею: 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року скасовано, справу призначено до нового розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року залучено в якості співвідповідача по справі ОСОБА_1

18 січня 2022 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій товариство просило в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №74 від 29 квітня 2004 року у розмірі 2 025 556,77 гривень, що складається з кредиту - 56 500 дол. США; відсотків - 94 683,29 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 134 593,78 грн, звернути стягнення на нерухоме майно, яке є власністю ОСОБА_1 та є предметом договору іпотеки від 30 квітня 2004 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., за реєстровим №916, чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею: 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, а також стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 квітня 2004 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» (в подальшому перейменовано в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №74, відповідно до якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 60 000 доларів США у тимчасове користування до 28 квітня 2005 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 30 квітня 2004 року до кредитного договору №74 від 29 квітня 2004 року ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» надано ОСОБА_3 транш у сумі 15 000 доларів США. Видача кредитних коштів підтверджується заявою від 30 квітня 2004 року №1 про видачу готівки.

Згідно Додаткової угоди №2 від 13 травня 2004 року до вказаного кредитного договору ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» надано ОСОБА_3 транш у сумі 45 000 доларів США. Видача кредитних коштів підтверджується заявою від 14 травня 2004 року №1 про видачу готівки.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору №74 від 29 квітня 2004 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки від 30 квітня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., зареєстрований в реєстрі за №916 (надалі Договір іпотеки №916), згідно пункту 1.1. якого Іпотекодавець ( ОСОБА_3 ) з метою забезпечення виконання основного зобов`язання передав в іпотеку, а Іпотекодержатель (АТ ВАБанк, ПАТ «ВіЕйБі Банк») прийняв в іпотеку предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 на праві власності чотирикімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зауважував, що перед укладенням договору іпотеки №916 банком було здійснено перевірку належності права власності на предмет іпотеки ОСОБА_3 та встановлено, що предмет іпотеки належить останньому на підставі договору дарування від 11 листопада 1999 року, посвідченого приватним Київського нотаріусом міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №3693 та в БТІ м. Києва 16 листопада 1999 року за номером 5484.

Також, ОСОБА_3 на підтвердження свого права власності на вказане нерухоме майно надано ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Довідку-характеристику, видану Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21 квітня 2004 року №837255.

До Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження (заборону на нерухоме майно) від 30 квітня 2004 року реєстраційний номер обтяження №3771 (підстава договір іпотеки від 30 квітня 2004 року №916).

У зв`язку з укладенням між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, посвідченого 28 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С., зареєстрованого за реєстровим номером №12541 - перенесено записи про державну реєстрацію іпотеки з Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 30 квітня 2004 року, а саме: перенесено реєстраційний номер іпотеки 2433887 та присвоєно номер запису про іпотеку: 34399481 (Підстава: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49951951 від 30.11.2019). Предмет іпотеки: чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Іпотекодавець: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Іпотекодержатель: АТ ВАБанк () змінено на ТОВ «Вердикт Капітал» ().

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у справі №757/29347/15-ц позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 025 556,77 грн.

У зв`язку з триваючим невиконанням ОСОБА_3 зобов`язань, що випливають з кредитного договору №74 та договору іпотеки №916 ПАТ «ВіЕйБі» Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», звернувся до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи позивачу стало відомо, що 01 березня 2000 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №5-047/00Ф та договір застави квартири (чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (предмет застави належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №3693 та в БТІ м. Києва 16 листопада 1999 року за номером 5484).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №8378 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ «Правекс-Банк» 40 057 дол. США та 1 700 грн.

У межах виконавчого провадження (ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) спеціалізованою організацією ВКФ «3 КОМ» проведено прилюдні торги щодо реалізації вищевказаної квартири.

На підставі акту про проведення прилюдних торгів 07 липня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володічевим О.І. видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру переможцю торгів - ОСОБА_1 (свідоцтво зареєстровано нотаріальному реєстрі за №1287 та зареєстровано в БТІ м. Києва 08 липня 2003 року за номером 5484.

У липні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про виселення. При цьому, ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву про визнання прилюдних торгів та відповідних правовстановлюючих документів на вказану квартиру недійсними.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2003 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2003 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення відмовлено.

Визнано недійсними прилюдні торги з продажу чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких стала ОСОБА_1 .

Визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів від 04 липня 2003 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 07 липня 2003 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володічевим О.І., зареєстроване нотаріальному реєстрі за №1287 та в БТІ м. Києва 08 липня 2003 року за номером 5484 та вирішено повернути сторони в попередній стан.

Додатковим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2004 року вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 з ВКФ «3 КОМ» - 21 300 грн; з Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві - 191 124,09 грн; з АКБ «Правекс-Банк» - 213 575,91 грн.

Залишено у власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного позивач зауважував, що ОСОБА_3 станом на квітень 2004 року (на момент укладення Кредитного договору №74 та Договору іпотеки №916) був власником квартири загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та користувався усіма правами та обов`язками власника нерухомого майна, в тому числі правом на передачу зазначеного нерухомого майна в іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов`язань.

Ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2004 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року залишено без змін.

22 червня 2006 року АКБ «Правекс-Банк» подано до Верховного Суду України касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2004 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 03 жовтня 2006 року скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2003 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2004 року, а справу направлено для нового розгляду в Печерський районний суд м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів та відповідних правовстановлюючих документів на вказану квартиру недійсними - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 02 червня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2008 року залишено без змін.

Уважав, що такий перехід права власності на предмет іпотеки (чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до іншої особи не впливає на дійсність кредитного договору №74 та/чи Договору іпотеки №916; не впливає на дійсність зобов`язань, що випливають із вказаних договорів, в тому числі на можливість іпотекодержателю задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказував, що на момент укладення кредитного договору №74 та Договору іпотеки №916 ОСОБА_3 був власником спірної квартири, а кредитний та іпотечний договори дійсні, не припинені, у судовому порядку недійсними не визнавалися.

Посилався на те, що ОСОБА_1 , яка на сьогоднішній день є власником чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є фактично іпотекодавцем (майновим поручителем) за вказаним Договором іпотеки №916 і має спільні з ОСОБА_3 обов`язки, що випливають із кредитного договору №74 та Договору іпотеки №916.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №74 від 29 квітня 2004 року у розмірі 2 025 556,77 гривень, що складається з кредиту: 56 500,00 дол. США; відсотків - 94 683,29 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 134 593,78 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є власністю ОСОБА_1 та є предметом договору іпотеки від 30 квітня 2004 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., за реєстровим №916 - чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею: 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову; застосувати строк позовної давності; судові витрати покласти на позивача.

У мотивування скарги зазначає, що ОСОБА_1 набула право приватної власності на спірну квартиру в липні 2003 року, що підтверджується записом у реєстровій книзі за №д.1140-95 за реєстровим номером 5484 08 липня 2003 року та довідкою КВ-2021 №14877 від 29 квітня 2021 року, а договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О. 30 квітня 2004 року.

ОСОБА_1 набула право власності на вказану квартиру, ставши переможцем на прилюдних торгах. За кошти, сплачені ОСОБА_1 на торгах було погашено заборгованість ОСОБА_3 у сумі 40 057 дол. США перед АКБ «Правекс-Банк», а також сплачено кошти спеціалізованій організації ВКФ «3 КОМ» за проведені в межах виконавчого провадження торги.

Зауважує, що боржником за кредитним договором є ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 ніякого відношення до нього не мала і не виступала іпотекодавцем чи майновим поручителем для нього, вона лише є законним власником квартири з моменту проведення торгів і внесення відповідних даних до БТІ від 08 липня 2003 року за №5484, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 02 червня 2008 року у справі №2-364/07 та не взято судом першої інстанції до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вказувала, що станом на момент укладення договору іпотеки від 30 квітня 2004 року спірна квартира була предметом застави з АКБ «Правекс Банк», оскільки у відповідності до рішення Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2004 року сторони повернуті в попередній стан, що унеможливлювало законне укладення кредитного договору №74 від 29 квітня 2004 року та договору іпотеки №916 від 30 квітня 2004 року.

Звертає увагу на те, що на момент реєстрації права власності за ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_3 не була обтяжена іпотекою. Договір іпотеки №916 був укладений між сторонами 30 квітня 2004 року завдяки шахрайським діям ОСОБА_3 .

Також уважає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» пропущено строк позовної давності, оскільки про своє порушене право банку було відомо з 2005 року, проте з позовом останній звернувся лише у жовтні 2015 року.

04 січня 2024 року до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , в яких останній зазначає, що ОСОБА_3 не мав права передавати квартиру в іпотеку, а сам договір іпотеки від 30 квітня 2004 року при його підписанні та посвідченні не відповідав та не відповідає приписам законодавства.

Уважає, що ОСОБА_3 при підписанні вказаного договору іпотеки діяв очевидно недобросовісно та на шкоду як АКБ «Правекс-Банк», так і ОСОБА_1 .

Посилається на додаткові докази у справі, а саме копію адвокатського запиту до КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №1678 від 07 листопада 2023 року та листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15 листопада 2023 року №062/14-14923, які були отримані після апеляційної скарги та згідно яких ОСОБА_3 у квітні 2004 року до КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації або підтвердження його права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не звертався. За даними реєстрових книг Бюро у квітні 2004 року реєстрація права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась.

12 березня 2024 року через систему «Електронний суд» апеляційним судом отримано письмові пояснення від ТОВ «Вердикт Капітал», в яких позивач, зокрема зауважує, що ОСОБА_3 станом на квітень 2004 року, тобто на момент укладення договору іпотеки №916 від 30 квітня 2004 року, був власником указаної квартири та користувався всіма правами та обов`язками власника нерухомого майна, в тому числі правом на передачу зазначеного нерухомого майна в іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов`язань.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представники відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засіданні не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення кредитного договору №74 та договору іпотеки № 916 ОСОБА_3 був власником квартири загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки при укладенні договору була перевірена інформація, а встановленні подальші обставини мають бути предметом розгляду в іншому провадженні та можливо в рамках кримінального судочинства.

ОСОБА_1 , яка на сьогоднішній день є власником чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є фактично іпотекодавцем за вказаним договором іпотеки №916 і має спільні з ОСОБА_3 обов`язки, що випливають із кредитного договору №74 та договору іпотеки №916.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 29 квітня 2004 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» (в подальшому перейменовано в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №74, відповідно до якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 60 000 доларів США у тимчасове користування до 28 квітня 2005 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 30 квітня 2004 року до кредитного договору №74 від 29 квітня 2004 року ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» надано ОСОБА_3 транш у сумі 15 000 доларів США. Видача кредитних коштів підтверджується заявою від 30 квітня 2004 року №1 про видачу готівки.

Згідно Додаткової угоди №2 від 13 травня 2004 року до вказаного кредитного договору ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» надано ОСОБА_3 транш у сумі 45 000 доларів США. Видача кредитних коштів підтверджується заявою від 14 травня 2004 року №1 про видачу готівки.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору №74 від 29 квітня 2004 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки від 30 квітня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., зареєстрований в реєстрі за №916 (надалі Договір іпотеки №916), згідно пункту 1.1. якого Іпотекодавець ( ОСОБА_3 ) з метою забезпечення виконання основного зобов`язання передав в іпотеку, а Іпотекодержатель (АТ ВАБанк, ПАТ «ВіЕйБі Банк») прийняв в іпотеку предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 на праві власності чотирикімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 на підтвердження свого права власності на вказане нерухоме майно надано ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Довідку-характеристику, видану Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21 квітня 2004 року №837255.

До Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження (заборону на нерухоме майно) від 30 квітня 2004 року реєстраційний номер обтяження №3771 (підстава договір іпотеки від 30 квітня 2004 року №916).

У зв`язку з укладенням між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, посвідченого 28 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С., зареєстрованого за реєстровим номером №12541 - перенесено записи про державну реєстрацію іпотеки з Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 30 квітня 2004 року, а саме: перенесено реєстраційний номер іпотеки 2433887 та присвоєно номер запису про іпотеку: 34399481 (Підстава: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49951951 від 30.11.2019). Предмет іпотеки: чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Іпотекодавець: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Іпотекодержатель: АТ ВАБанк () змінено на ТОВ «Вердикт Капітал» ().

Також матеріалами справи встановлено, що 01 березня 2000 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №5-047/00Ф та договір застави квартири (чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (предмет застави належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №3693 та в БТІ м. Києва 16 листопада 1999 року за номером 5484).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №8378 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ «Правекс-Банк» 40 057 дол. США та 1 700 грн.

У межах виконавчого провадження (ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) спеціалізованою організацією ВКФ «3 КОМ» проведено прилюдні торги щодо реалізації вищевказаної квартири.

На підставі акту про проведення прилюдних торгів 07 липня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володічевим О.І. видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру переможцю торгів - ОСОБА_1 (свідоцтво зареєстровано нотаріальному реєстрі за №1287 та зареєстровано в БТІ м. Києва 08 липня 2003 року за номером 5484.

У липні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про виселення. При цьому, ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву про визнання прилюдних торгів та відповідних правовстановлюючих документів на вказану квартиру недійсними.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2003 року у справі №2-3157-2003 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2003 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення відмовлено.

Визнано недійсними прилюдні торги з продажу чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких стала ОСОБА_1 .

Визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів від 04 липня 2003 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 07 липня 2003 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володічевим О.І., зареєстроване нотаріальному реєстрі за №1287 та в БТІ м. Києва 08 липня 2003 року за номером 5484 та вирішено повернути сторони в попередній стан.

Додатковим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2004 року вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 з ВКФ «3 КОМ» - 21 300 грн; з Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві - 191 124,09 грн; з АКБ «Правекс-Банк» - 213 575,91 грн.

Залишено у власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2004 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року залишено без змін.

22 червня 2006 року АКБ «Правекс-Банк» подано до Верховного Суду України касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2004 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 03 жовтня 2006 року скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2003 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2004 року, а справу направлено для нового розгляду в Печерський районний суд м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року у справі №2-364/07 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів та відповідних правовстановлюючих документів на вказану квартиру недійсними - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 02 червня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2008 року залишено без змін.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у справі №757/29347/15-ц позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №74 від 29 квітня 2004 року у розмірі 2 025 556,77 грн.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За змістом частин першої, третьої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до частини другої статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону № 898-IV).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Однією із умов укладення договору іпотеки, передача майна в іпотеку та в подальшому зверненя стягнення на дане майно, є те, що воно повинно належати на праві власності іпотекодавцю не лише на час укладення договору іпотеки, але і на час звернення стягнення на це майно. Право власності на майно іпотекодавіця повинно бути підтверджене відповідними правовстановлюючими документами та зареєстроване у встановленому законом порядку.

За змістом частин першої, другої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у відповідній редакції укладення такого договору зумовлює виникнення та існування обмежень щодо здійснення права власності на предмет іпотеки (частина третя статті 9) та ризиків втрати цього права власником предмета іпотеки у разі порушення боржником забезпеченого зобов`язання (частина шоста статті 3, стаття 33).

Такі обмеження правомочностей власника щодо його майна можливе лише на легітимній підставі, зокрема відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене кореспондується зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом положень статей 626, 629 та 636 ЦК України договір не може створювати обов`язки для третьої особи, яка не є його учасником (стороною).

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі №320/4938/17, провадження №61-26396св18, Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, провадження № 61-11сво17, зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Таким чином, судами під час розгляду вищевказаних справ було встановлено законність та правомірність набуття у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 .

Станом на момент реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . ця квартира не була обтяжена іпотекою та набута нею у власність на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого напису, згідно якого в рахунок погашення боргу перед стягувачем АКБ «Правекс-Банк» підлягала стягненню з ОСОБА_3 сума боргу у розмірі 40 000 доларів США за рахунок заставленого майна - квартири АДРЕСА_3 .

Вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 у реєстровій книзі «д.1140-95 за реєстровим №5484 від 08 липня 2003 року в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується довідкою КВ-2021 №14877 від 29 квітня 2021 року.

Окрім того, згідно копії листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15 листопада 2023 року №062/14-14923, ОСОБА_3 у квітні 2004 року до КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації або підтвердження його права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не звертався. За даними реєстрових книг Бюро у квітні 2004 року реєстрація права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась.

Отже, станом на час укладення ОСОБА_3 кредитного договору №74 від 29 квітня 2004 року та іпотечного договору №916 від 30 квітня 2004 року останній не був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на Довідку-характеристику, видану ОСОБА_3 КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 21 квітня 2004 року, є необґрунтованими з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» станом на час укладення кредитного договору та договору іпотеки було перевірено належність на праві власності квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, предметом іпотеки може бути лише майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності; момент набуття права власності на нерухоме майно, в тому числі і квартиру, відповідно до норм законодавства, чинного на момент укладення договорів, настає після проведення державної реєстрації права власності; на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 не був власником майна, переданого в іпотеку, оскільки 18 березня 2003 року ОСОБА_1 придбала на прилюдних торгах спірну квартиру та 08 липня 2003 року зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим ОСОБА_3 не мав права на передачу квартири АДРЕСА_3 , в іпотеку та здійснив таку передачу всупереч приписам частини першої статті 5 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, з ухваленням рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2004 року, яким визнано недійсними прилюдні торги з продажу чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м, житловою площею 73 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких стала ОСОБА_1 ; визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів від 04 липня 2003 року та свідоцтво про право власності від 07 липня 2003 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володічевим О.І., зареєстроване нотаріальному реєстрі за №1287 та в БТІ м. Києва 08 липня 2003 року за номером 5484 та вирішено повернути сторони в попередній стан, не відновилось право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 з огляду на те, що згідно копії листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15 листопада 2023 року №062/14-14923, ОСОБА_3 у квітні 2004 року до КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації або підтвердження його права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не звертався та за даними реєстрових книг Бюро у квітні 2004 року реєстрація права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, аргументи відповідача щодо пропуску ПАТ «ВіЕйБі Банк» строку позовної давності не заслуговують на увагу суду, зважаючи на необґрунтованість позовних вимог.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про задоволення позову, що призвело до неправильного вирішення справи.

Положеннями статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник