ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/474/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 691/358/23 Категорія: 304090000 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.02.2009 у розмірі 41565,14 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 04.02.2009 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 500 грн. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач, при укладанні договору, надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, передбачених договором. Відповідач не надавав своєчасно АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості. У порушення умов кредитного договору та норм ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 13.02.2023 має заборгованість у сумі 41565,14 грн, з яких: 35141,73 грн заборгованість за тілом кредиту, 6423,41 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 04.02.2009 у сумі 500,00 грн та судовий збір у сумі 32,28 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що із наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти від позивача та використовував для власних потреб, що свідчить про наявність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем.

Відповідно до умов заяви від 04.02.2009, кредитний ліміт складає 500 грн. Позивач зазначає про заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 35141,73 грн. При цьому, позивач не надав суду доказів того, що після укладення основної угоди 04.02.2009 між банком та ОСОБА_1 укладалися додаткові угоди про зміну умов кредитування з 01.03.2019.

Разом з тим, банк здійснював нарахування відсотків за користування кредитом та самостійно включав ці суми до тіла кредиту позичальника. Однак такі операції не передбачені умовами заяви від 04.02.2009. Розрахунки банку підтверджують те, що вказана позивачем у позовній заяві заборгованість відповідача за тілом кредиту містить у собі сукупність різноманітних нарахувань, які не узгоджуються з умовами заяви від 04.02.2009.

Крім цього, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», з якою ознайомився та яку підписав відповідач, базова процентна ставка становить 2,5 % на місяць, тобто 30 % річних. У той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості, в період, за який проводиться стягнення, тобто 01.09.2014 по 31.03.2015, банк нараховував відсоток у розмірі 34,8 %, а із 01.04.2015 став нараховувати відсотки у розмірі 43,2 %, що не узгоджується з погодженою сторонами договору процентною ставкою. А тому, оскільки позивачем не надано суду розрахунку процентної ставки в розмірі 2,5 % на місяць, суд не приймає наданий позивачем розрахунок процентної ставки.

Таким чином, суд вказав про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту у розмірі 500 грн, що відповідає умовам заяви від 04.02.2009.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що кредитний договір № б/н від 04.02.2009 в установленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому, згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 13.02.2023 має заборгованість 41565,14 грн, яка складається з: 35141,73 грн заборгованість; 6423,41 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Під час встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач, при укладенні договору, дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

З копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Позичальник виразив свою згоду, що вказана заява разом з Умовами надання банківський послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Сама процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальників засвідчується відповідними записами та їх підписами в заяві.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 04.02.2009, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Крім того, відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, що підтверджує обізнаність відповідача зі всіма умовами наданого кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 41565,14 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить наступних висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 04.02.2009 ОСОБА_1 підписав заяву, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір надання банківських послуг (а.с. 133-134).

У заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані ОСОБА_1 для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Крім того, у заяві ОСОБА_1 надав згоду на те, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредит. Банк інформує клієнта про розмір початково встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до умов укладеного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова процентна ставка за кредитом 2,75 % на місяць на залишок заборгованості. Номер картки НОМЕР_1 (а.с. 133-134).

За змістом довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до укладеного кредитного договору № б/н, були надані наступні кредитні картки:

НОМЕР_1 , дата відкриття 20.01.2009, термін дії 01/13, тип картки «Універсальна»;

526790, дата відкриття 08.02.2013, термін дії 06/16, тип картки «Універсальна»;

190512, дата відкриття 27.03.2013, термін дії 07/16, тип картки «Універсальна»;

124480, дата відкриття 01.11.2016, термін дії 01/20, тип картки «Універсальна»;

509419, дата відкриття 11.12.2017, термін дії 05/21, тип картки «Універсальна GOLD».

Також банком надано Виписку за договором № б/н за період з 20.01.2009 по 15.02.2023, у якій відображено рух коштів по банківських картках, зокрема, щодо знятих коштів та коштів, які були внесені відповідачем на погашення використаних.

Так, за період з 20.01.2009 по 15.02.2023 ОСОБА_1 здійснено витрат на суму 541047,53 грн, а надходжень 499482,39 грн (а.с. 110-131).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитний ліміт було збільшено до 50000,00 грн (а.с. 132).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.02.2009, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 13.02.2023 заборгованість позичальника перед банком складає 41565,14 грн, з яких: 35141,73 грн заборгованість за тілом кредиту, 6423,41 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 110).

Відтак, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено з матеріалів справи, у кредитному договорі № б/н від 04.02.2009, ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 500,00 грн. При цьому, у вказаному договорі позичальник надав згоду, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Так, за період з 2009 по 2020 роки кредитний ліміт було збільшено з 500,00 грн до 50000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 .

Відтак, дії банку по збільшенню кредитного ліміту були правомірними та погоджені відповідачем при укладенні кредитного договору.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Проте, мало місце як поповнення рахунку, так і подальше використання кредитних коштів. За період з 20.01.2009 по 15.02.2023 відповідачем здійснено витрат на суму 541047,53 грн, а зарахувань 499482,39 грн.

За таких обставин, враховуючи, що позичальник, при укладенні кредитного договору, надав свою згоду на збільшення банком кредитного ліміту, враховуючи, що матеріали справи містять докази користування ОСОБА_1 кредитними коштами за встановленими кредитними лімітами, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути визначену банком заборгованість за тілом кредиту в сумі 35141,73 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягає зміні, шляхом збільшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, з 500,00 грн на 35141,73 грн.

Разом з тим, у договорі сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом 2,75 % на місяць на залишок заборгованості.

Додана банком до анкети-заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» судом не може бути взята до уваги, оскільки неможливо ідентифікувати особу, якій належить підпис, проставлений у вказаній довідці, а відтак, відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений та погодився з умовами кредитування, зазначеними в такій довідці. Крім того, відсутні докази того, що вказана довідка є додатком до кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем № б/н від 04.02.2009.

Разом з тим, як слідує із наданого банком розрахунку заборгованості, позивач нарахував проценти за ставкою, яка постійно змінювалася.

При цьому посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, підстав для скасування рішення в цій частині скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу задоволено на 84,5 %, тому судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2267,98 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 3401,97 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити, збільшивши розмір з 500,00 грн на 35141,73 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2267,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3401,97 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова