справа № 753/9837/23 головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
провадження № 22-ц/824/197/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування,-

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28 червня 2023 року, остаточно просив:

зобов`язати відповідача не чинити перешкоди щодо участі у вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

встановити наступний спосіб участі батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- спілкування з дитиною кожного дня ввечері за 30-60 хвилин до сну з допомогою відеозв`язку через телеграм, вайбер, скайп або будь-якою іншою зручною програмою;

- привозити дитину до батька в Україну 1 раз на півтора місяці (45 днів) терміном 2 тижні (14 днів). Оплата вартості на дорогу дитини покладається на обох батьків в рівних частках (50% на 50%), а у випадку, якщо батько буде мати можливість приїхати у Францію або будь-яку іншу країну, надавати матір`ю безперешкодний доступ до дитини з можливістю спілкування та проводження часу разом, можливість забрати дитину на період перебування батька у Франції або будь-якій іншій країні, де перебуватиме дитина;

- на період військового стану до повернення дитини в Україну, а саме: не обмежене спілкування із донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини;

- зобов`язати відповідача забезпечити дитину телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, безперебійний зв`язок, поповнення рахунку, месенджер із відеозв`язком;

- зобов`язати відповідача у випадку зміни місця проживання повідомити позивача шляхом направлення рекомендованого листа до служби ДЧЛ, а також написати в один із месенджерів;

- всі судові витрати стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року по справі №753/18079/21 шлюб між сторонами розірвано.

Позивач активно бере участь у вихованні маленької доньки та незважаючи на припинення шлюбних відносин з її мамою, бажає приймати участь у вихованні ОСОБА_3 , регулярно надавав кошти на утримання дитини, купівлю всього необхідного, навчанні у найкращому дитячому садку.

З початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, позивач вивіз дитину з колишньою дружиною за кордон у безпечне місце у Францію.

З грудня 2022 року позивач повернувся в Україну, а відповідачка з донькою ОСОБА_3 залишилися у Франції. За домовленості з дружиною, позивач спілкувався з донькою по відеозв`язку, продовжував надсилати кошти.

З січня 2023 року відповідачка не дає змоги спілкуватися з донькою навіть по відеозв`язку.

У зв`язку з цим позивач вважає свої права як батька, щодо участі та вихованні доньки порушеними.

19 липня 2023 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що 15 червня 2022 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_5 і перебуває у Франції та не має наміру повертатись до України у зв`язку з військовим станом. Позивач приїздив до дитини без подарунка, за два тижні вийшов з дитиною на майданчик двічі, випив увесь алкоголь, не цікавиться інформацією про стан здоров`я дитини. Докази порушення прав позивача до позовної заяви не додано. Зазначає, що в ході спілкування з дитиною позивач неодноразово ображав відповідача, після чого дитина відмовляється спілкуватися з ним. Також, після спілкування з батьком дівчинка стає агресивною. При цьому, відповідач не забороняє дитині телефонувати батькові та не відмовляє у спілкуванні.

25 травня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі №753/7329/23 видано судовий наказ про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини, але позивач не сплачує аліменти.

24 липня 2023 року позивач подав відповідь на відзив. Вказав, що до відзиву на позовну заяву не додано жодного документу, який підтверджує те, що дитина боїться позивача чи те, що позивач перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, позивач розуміє, що наразі у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, дитині буде небезпечно знаходитися на території України, однак це не означає, що він не має права бачити дитину та приймати участь у її вихованні.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування задоволено частково. Визначено участь батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено спосіб та порядок спілкування з нею за наступним графіком:

- під час перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межами України щовівторка та щочетверга з 19:00 год. до 20:00 год. та щонеділі в період з 12:00 год. до 18:00 год. спілкування засобами мобільного, поштового, електронного зв`язку у тому числі із застосуванням мобільних та інших застосунків;

- після повернення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в Україну кожен другий та четвертий тиждень місяця з 11:00 год. суботи до 17:00 год. неділі;

- щовівторка та щочетверга з 17:00 год. до 19:00 год.;

- щорічне оздоровлення за домовленістю між батьками.

Зобов`язано матір, ОСОБА_2 , не чинити батькові ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вимогу батька надавати інформацію про місцезнаходження доньки у випадку зміни місця проживання на засоби зав`язку ОСОБА_1 , інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіка.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 , 11 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року в частині визначення часів спілкування на «визначити участь батька, ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити спілкування з нею за наступним графіком спілкування з дитиною: кожного дня ввечері за 30-60 хвилин до сну засобами мобільного, поштового, електронного зв`язку у тому числі із застосуванням мобільних та інших застосунків» та доповнити резолютивну частину рішення наступним абзацом «зобов`язати ОСОБА_2 привозити дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до батька ОСОБА_1 в Україну 1 раз на півтори місяці (45) днів терміном 2 тижні (14 днів). Оплата вартості на дорогу дитини покладається на обох батьків в рівних частках (50% на 50%), а у випадку, якщо батько буде мати можливість приїхати у Францію або будь-яку іншу країну, надавати матір`ю безперешкодний доступ до дитини з можливістю спілкування та проводження часу разом, можливість забрати дитину на період перебування батька у Франції або будь-якій іншій країні, де перебуватиме дитини».

Підтримавши доводи позовної заяви апелянт вказав, що визначаючи часи спілкування батька з донькою, місцевий суд суттєво звузив часи та не врахував його поведінку, спрямовану на участь у вихованні і житті дитини та налагодженню нормального контакту між батьком та дочкою.

Позивач просив спілкування з дитиною кожного дня ввечері за 30-60 хвилин до сну з допомогою відеозв`язку через телеграм, вайбер, скайп або будь-якою іншою зручною програмою. Тобто батько має намір щоденно тримати зв`язок із дитиною, цікавитись щоденним її життям за межами України. Такий графік спілкування буде створювати можливість для здорового зв`язку між батьком і дитиною, підтримувати родинні зв`язки та сприяти благополуччю дитини. Таке спілкування відповідатиме якнайкращим інтересам доньки, оскільки вона буде відчувати постійну підтримку та турботу батька.

Крім того, встановивши наявність конфліктних відносин між сторонами, місцевий суд залишив поза увагою той факт, що відповідачка може сформувати дитині негативну думку про батька, а значні інтервали між спілкуванням батька з дитиною, зважаючи на вік дитини, можуть суттєво відобразитись на відношенні дитини до батька та бажанні у спілкуванні і побаченнях із ним.

Беручи до уваги графік спілкування, запропонований Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач виявляє бажання не лише спілкуватись, а й зустрічатись із дитиною. У ході судового розгляду не встановлено жодних підстав для усунення позивача від спілкування з його донькою.

Визначений місцевим судом порядок та час спілкування батька з дитиною не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, а також рівність прав батьків щодо дитини та не сприяє налагодженню довірливих відносин батька із дочкою, оскільки суд фактично позбавив батька від побачень з дитиною.

Звернув увагу, що звертаючись з позовом, серед іншого, просив зобов`язати відповідача привозити дитину до батька в Україну 1 раз на півтори місяці (45 днів) терміном 2 тижні (14 днів). Оплата вартості на дорогу дитини покладається на обох батьків в рівних частках (50% на 50%), а у випадку, якщо батько буде мати можливість приїхати до Французької Республіки або будь-яку іншу країну, надавати матір`ю безперешкодний доступ до дитини з можливістю спілкування та проводження часу разом, можливість забрати дитину на період перебування батька у Французькій Республіці або будь-якій іншій країні, де перебуватиме дитини.

Рішення суду не містить жодних висновків про те, що запропонований позивачем варіант зустрічей його з дитиною суперечитиме інтересам останньої. Крім того, питання зустрічей батька з дитиною судом не вирішувалось взагалі, тобто позовні вимоги в цій частині залишились не вирішеними.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2023 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування, направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

- зобов`язання відповідача привозити дитину до батька в Україну 1 раз на півтори місяці (45 днів) терміном 2 тижні (14 днів). Оплата вартості на дорогу дитини покладається на обох батьків в рівних частках (50% на 50%), а у випадку, якщо батько буде мати можливість приїхати у Францію або будь-яку іншу країну, надавати матір`ю безперешкодний доступ до дитини з можливістю спілкування та проводження часу разом, можливість забрати дитину на період перебування батька у Франції або будь-якій іншій країні, де перебуватиме дитини;

- зобов`язання відповідача забезпечити дитину телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, безперебійний зв`язок, поповнення рахунку, месенджер із відеозв`язком.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про: зобов`язання відповідача привозити дитину до батька в Україну 1 раз на півтори місяці (45 днів) терміном 2 тижні (14 днів). Оплата вартості на дорогу дитини покладається на обох батьків в рівних частках (50% на 50%), а у випадку, якщо батько буде мати можливість приїхати у Францію або будь-яку іншу країну, надавати матір`ю безперешкодний доступ до дитини з можливістю спілкування та проводження часу разом, можливість забрати дитину на період перебування батька у Франції або будь-якій іншій країні, де перебуватиме дитини; зобов`язання відповідача забезпечити дитину телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, безперебійний зв`язок, поповнення рахунку, месенджер із відеозв`язком - відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , 06 лютого 2024 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року та ухвалити нове, яким позов, в частині вирішених вимог, задовольнити.

Апелянт вказав, що ухвалюючи додаткове рішення місцевий суд обмежився посиланням на військовий стан та ризики, для життя дитини та її матері, що зумовлені постійними обстрілами території України.

Разом з тим, саме собою введення воєнного стану не може бути самостійною підставою для усунення батька від участі у вихованні дитини та позбавлення зустрічей та спілкуванні з дитиною на території України, зокрема на західній її частині, яка є найбільш наближеною до державного кордону.

Вважає, що відмовляючи у наданні дитини батькові в будь-якій країні, з метою провадження часу разом, в тому числі покладенні на відповідача обов`язку надавати позивачу безперешкодний доступ до дитини за межами України, суд порушив принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а саме - другого із батьків, який проживає окремо, та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які є вищими за права батьків.

Відмовляючи позивачу у спілкуванні з дитиною в будь-якій країні, з метою проводження часу разом, в тому числі покладенні на відповідача обов`язку надавати позивачу безперешкодний доступ до дитини за межами України, місцевий суд всупереч процесуального закону, який регулює вимоги до судового рішення в мотивувальній частині не навів жодних норм, які стали підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги, тобто обмеженні у дитини і батька у їх спілкуванні, спільному проводженні часу.

Саме по собі посилання на вік дитини, її постійне місце проживання з матір`ю за межами території України не може бути самостійною підставою для перешкоди у спілкуванні біологічного батька з малолітньою дочкою.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо забезпечення дитини телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, безперебійним зв`язком, місцевий суд, на переконання апелянта, помилково вважав, що питання матеріального забезпечення дитини між сторонами вирішено в судовому порядку, а забезпечення безперебійного зв`язку відповідачем не віднесено до її повноважень, а стосується договірних відносин щодо надання послуг. Вважає, що придбання мобільного телефону є звичними витратами першої необхідності, що не потребує додаткової домовленості між батьками або судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановленні графіку спілкування, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

19 лютого 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мінаєв Дмитро Дмитрович подав відзив, у якому просив апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Свою позицію обґрунтував обставинам, на які посилався у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.

Додатково повідомив, що позивач відмовився забезпечити дитину будь-яким мобільним пристроєм, а відповідач не має можливості придбати такий пристрій та щомісяця поповнювати рахунок на ньому.

Щодо вимоги привозити дитину до батька в Україну, зазначив, в період агресії рф, дитина перебуває за межами України, батько з донькою спілкуються відеозв`язком, перебування дитини на території України на даний час є неможливим, оскільки в Україні досі діє воєнний стан та перебування дитини за місцем проживання батька, де ведуться активні бойові дії, є вкрай небезпечним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановленні графіку спілкування, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

13 березня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мінаєв Дмитро Дмитрович подав відзив, у якому просив апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Свою позицію обґрунтував обставинам, на які посилався у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, у яких апеляційні скарги підтримав. Вказав, що у відзивах відповідач наводить неправдиву інформацію, яка негативно характеризує позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Литвинов Олексій Ренальдович, вимоги апеляційних скарг підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Мінаєв Дмитро Дмитрович, заперечив проти задоволення апеляційних скарг з підстав, наведених у відзивах.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року у справі №753/18079/21 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , про що 26 квітня 2019 Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис за №960, батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

29 травня 2023 року Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомлено про те, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування. ОСОБА_2 надала письмові пояснення, зауважила, що для неї російська мова є неприйнятною, у зв`язку з військовою агресією. Перебуває з донькою ОСОБА_3 в Республіці Франція, оскільки дитина потребує оздоровчого відпочинку, духовного та культурного розвитку, окремо зауважила, що з грудня 2022 року батько утримується від забезпечення дитини, тому ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з вимогою про стягнення аліментів, надано роз`яснення щодо порядку визначення участі у вихованні дитини.

02 жовтня 2023 року Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації до суду надано Висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування за наступним графіком:

під час перебування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за межами України щовівторка та щочетверга з 19:00 год. до 20:00 год. та щонеділі в період з 12:00 год. до 18:00 год. спілкування засобами мобільного, поштового, електронного зв`язку у тому числі із застосуванням мобільних та інших застосунків;

після повернення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в Україну кожен другий та четвертий тиждень місяця з 11:00 год. суботи до 17:00 год. неділі;

щовівторка та щочетверга з 17:00 год. до 19:00 год.;

щорічне оздоровлення за домовленістю між батьками.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наявність конфліктних відносин між сторонами, а тому зобов`язав відповідача не чинити позивачу перешкод у вихованні дитини, надавати інформацію про місцезнаходження дитини та не пізніше, ніж за два дні до зустрічей з дитиною, інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку. Врахувавши, що позивач проживає на території України на законних підставах, а відповідач з дитиною перебуває у Франції, визначив спосіб участі позивача у вихованні доньки відповідно до графіку спілкування, запропонованого Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, який в цілому відповідає інтересам дитини.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального права при ухваленні рішення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України).

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні дитини, передовсім у зв`язку з обставинами, які пов`язані з введенням в Україні воєнного стану, оскільки з 2022 року мати з донькою перебувають у Франції.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силу об`єктивних причин реальні можливості спілкування між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються.

Колегія суддів зауважує, право батька на спілкування з дитиною, з огляду на наявність технічної можливості та згоди батька з таким порядком, повинно реалізовуватися з метою підтримки сталих стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. З урахування наведеного, цілком логічним і правильним є висновок місцевого суду щодо необхідності визначення способу участі позивача у вихованні доньки у вигляді спілкування засобами мобільного, поштового, електронного зв`язку у тому числі із застосуванням мобільних та інших застосунків під час перебування останньої за межами України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до рішення суду першої інстанції після повернення відповідачки з донькою до України право позивача на безпосередню участь у спілкуванні з донькою буде забезпечено у визначений судом спосіб, з яким, згідно доводів апеляційної скарги, позивач фактично погодився.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за обставин, що склалися, з урахуванням віку дитини (4 роки 7 місяців на час ухвалення рішення суду судом першої інстанції), режиму її дозвілля, місцевий суд обґрунтовано визначив графік спілкування позивача з донькою в межах, визначених Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, згідно якого саме такий графік найбільше враховує інтереси дитини.

При цьому, зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батька дитини, позивача у справі, у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі його як батька у вихованні дитини.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №752/9697/19.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги то вони також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог, якнайбільше врахувавши саме інтереси дитини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року.

Ухвалюючи додаткове рішення в частині зобов`язання відповідача привозити дитину до батька в Україну 1 раз на півтора місяці (45 днів) терміном 2 тижні (14 днів). Оплату вартості на дорогу дитини покласти на обох батьків в рівних частках (50% на 50%), а у випадку, якщо батько буде мати можливість приїхати у Францію або будь-яку іншу країну, надавати матір`ю безперешкодний доступ до дитини з можливістю спілкування та проводження часу разом, можливість забрати дитину на період перебування батька у Франції або будь-якій іншій країні, де перебуватиме дитина; зобов`язання відповідача забезпечити дитину телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, безперебійний зв`язок, поповнення рахунку, месенджер із відеозв`язком, суд першої інстанції врахував військовий стан та ризики для життя дитини та її матері, що зумовлені постійними обстрілами території України. При цьому, суд вважав, що вимоги позивача забирати дитину у відповідача в будь-якій країні, з метою проводження часу разом, в тому числі, зобов`язувати відповідача надавати позивачу безперешкодний доступ до дитини за межами України, з урахуванням конфліктних відносин сторін, можуть завдати невиправданого стресу дитині. Місцевий суд вважав, що забезпечення дитини телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, поповнення рахунку, месенджер із відеозв`язком, відноситься до питань матеріального забезпечення дитини, а забезпечення безперебійного зв`язку відповідачем не віднесено до її повноважень, а стосується договірних відносин щодо надання послуг.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками місцевого суду з нижченаведених мотивів.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Загалом Європейський суд з прав людини виділяє такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги; інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків; в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі; у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками; втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків або одного з них та їх небажанням чи неможливістю винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку у найкращих інтересах своїх дітей.

Колегія суддів враховує, що при розгляді спорів про визначення місця проживання дитини чи участі в її вихованні після 24 лютого 2022 року, якщо дитина виїхала за кордон з одним із батьків, вирішуючи в умовах воєнного стану такий спір між батьками, необхідно враховувати пріоритет інтересів дитини, її невід`ємного і пріоритетного права на життя та перебування в безпечному середовищі.

Однак, фактичне проживання відповідачки із малолітньою ОСОБА_3 не за місцем реєстрації у м. Києві та подальший виїзд за межі України, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні в лютому 2022 року, обстрілами та існування загрози життю та здоров`ю дитини, не може бути визнано створенням відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною.

Оскільки судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю у Французькій республіці, зустрічі і спілкування батька з дитиною мають відбуватись за встановленим судом графіком з урахуванням режиму дня дитини (навчання, дошкільних занять, гуртків, секцій, відпочинку, тощо). При цьому, визначення судом іншого порядку і місця зустрічей, зокрема на території Західної України на чому наполягає позивач, на думку колегії суддів не будуть на користь дитині, враховуючи її малолітній вік та призведуть до порушення режиму дня дитини, зважаючи на значну відстань між місцями проживання матері і дитини та зустрічей з батьком. Крім того, враховуючи постійні непоодинокі обстріли території Західної України, не можна вважати, що там дитина буде у безпеці.

Отже, на думку апеляційного суду забезпечення таких зустрічей кожні півтора місяці по 2 тижні, як і забирання батьком дитини на період його перебування у Франції або будь-якій іншій країні, де перебуватиме батько без конкретизації, де саме буде перебувати (проживати) батько, у яких умовах, чи бутуть такі умови придатними для перебування малолітньої дитини є не визначеним, а отже, призведе до порушення звичного режиму життя дівчинки та забезпечення її прав на життя та перебування в безпечному середовищі. Тому, враховуючи вікові особливості дитини, її прив`язаність до матері в силу фактичного проживання з нею, колегія суддів вважає недоцільним зобов`язання відповідачки надавати апелянту можливість забирати дитину без визначення конкретних умов, у яких дитина буде перебувати під час проживання (побачень) з батьком.

Також колегія суддів погоджується з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог щодо покладення на відповідачку обов`язку забезпечити дитину телефоном, планшетом з прямим контактом з батьком, безперебійний зв`язок, поповнення рахунку, месенджер із відеозв`язком.

Місцевий суд обґрунтовано вважав, що забезпечення безперебійного зв`язку не залежить від волі та можливості ОСОБА_2 , що покладе на неї завідомо невиконуваний обов`язок. Крім того, з урахуванням малолітнього віку дитини, вимога забезпечення її телефоном, планшетом, на думку апеляційного суду, є недоцільною, та не забезпечить безумовне виконання рішення суду, адже участь батьків у вихованні дитини має відбуватися виключно з урахуванням наявності у дитини такого бажання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №201/13239/15-ц звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії.

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Більш того, з урахуванням практики ЄСПЛ, відсутність вичерпного мотивування рішення суду, не може бути безумовною підставою для його зміни чи скасування, а тому за відсутності інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, підстави для скасування по суті правильного рішення відсутні.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому додаткове рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова