ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1107/24 Справа № 227/1732/23 Суддя у 1-й інстанції - Величко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 227/1732/23 за позовом Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Величко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Комунальне підприємство «Добро» Добропільської міської ради (КП «Добро») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, посилаючись на те, що КП «Добро» надає житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , одноосібним власником якої та споживачем послуги є відповідач по справі ОСОБА_1 .

Між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується.

Відповідно до норм Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач має право відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами.

КП «Добро» своєчасно, в повному обсязі та належної якості надавало послуги з теплопостачання, від цих послуг відповідач у встановленому законодавством порядку не відмовлявся, жодних претензій щодо якості або обсягу наданих послуг протягом опалювального періоду 2021-2023 років від відповідача на адресу заявника не надходило.

Проте, відповідачем оплата за послуги з постачання теплової енергії не здійснювалась, внаслідок чого станом на 01.07.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 9866,20 грн., що підтверджено особовим рахунком в сумі 9866,20 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та судовий збір в сумі 2684 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року позов Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за період з жовтня 2021 року по червень 2023 року включно в сумі 9866,20 грн., та судовий збір в сумі 2684 грн.

Не погодившись з таким висновком суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, постановити нове рішення, яким визнати договір нікчемним та визнати ОСОБА_1 неналежним відповідачем у справі, закривши справу, відповідно до ст.255 ЦПК України, крім того просив скасувати плату щодо судового збору.

В обґрунтування якої зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем не провадилось досудове врегулювання спору.

Вважає, що справу суд першої інстанції не повинен був розглядати у порядку цивільного судочинства, оскільки у позивача, відповідача та ОСББ «АТЛАНТ» не має, ні спільного майна, ні договірних відносин.

Наполягає на тому, що суд першої інстанції не звернув уваги, при винесені рішення, що договір по справі є нікчемним, складений з порушеннями норм законодавства. У позивача не має дозволу на постачання тепла до внутрішньобудинкової мережі дому відповідача, при цьому, позивач надає неякісні послуги.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив його права, не роз`яснивши права та обов`язки, не надав права скористатись допомогою адвоката, незаконно відмовив у клопотанні щодо витребування доказів, посилаючись на пропущенням відповідачем строку його подання.

На думку відповідача, на нього у судовому засіданні суд здійснював тиск емоційний, нав`язуючи свою думку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що ОСОБА_1 звернувся особисто 26.06.2017 року до позивача з проханням укласти Договір про надання послуг з централізованого опалення. Станом на 06.03.2024 року Договір діє, жодних заяв від відповідача стосовно розірвання вказаного Договору не надходило. Наголошує, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 ні в якому разі не впливає на виконання умов Договору. Додає до відзиву копії документи, які підтверджують, що саме ОСББ «АТЛАНТ» м. Добропілля є організацією, яка надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою АДРЕСА_1 , також, що КП «Добро» несе відповідальність до входу тепломережі до транзитного трубопроводу, внтурішньобудинкові тепломережі в будинку належать до зони відповідальності ОСББ «АТЛАНТ». Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 9 866,20 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 (а.с.10, 11).

26.06.2017 року між КП «Добро» та ОСОБА_1 укладено договір № 1/3971 про надання послуг з централізованого опалення, при його оформленні надано копію паспорта відповідача (а.с.6-8).

Згідно п.1.1, п.4.1 Договору №1/3971 споживач зобов`язаний вчасно сплачувати послуги з надання теплопостачання позивачем, розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата вноситься щомісячно на 20 число місяця, що настає за розрахунковим (а.с.6).

КП «Добро» є організацією, що надає населенню послуги постачання теплової енергії (а.с.21).

Будинок АДРЕСА_3 обладнаний вузлом комерційного обліку, квартира відповідача за № 63, приладом обліку не обладнана ( а.с.12).

Згідно виписки на 01.07.2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за послуги постачання теплової енергії мкр-н Молодіжний 3/64, за період з жовтня 2021 року по червень 2023 року утворилась заборгованість по оплаті наданих послуг в сумі 9866,20 грн. (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено зобов`язання з оплати за отримані послуги за постачання теплової енергії, внаслідок чого, вимога позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованою. Факт реєстрації відповідача за іншою адресою не свідчить про те. що послуги з теплопостачання ним як співвласником не споживались.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цього Закону «Про житлово-комунальні послуги» є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець-суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Водночас відповідно до п.5 ч.3 ст.20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже згідно із зазначеними нормами права споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого теплопостачання та сплати коштів за спожиті послуги, а предметом даного спору є стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення на підставі договірних відносин, зокрема договору № 1/3971, укладеного між КП «Добро» та ОСОБА_1 .

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що договір по справі є нікчемним та складений з порушеннями норм законодавства, колегія суддів не приймає, оскільки факт укладення договору між позивачем і відповідачем та наявність між ними правовідносин, як і його нікчемність та складання з порушенням закону, не відповідачем не доведено.

Крім того, згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Зокрема, в матеріалах справи наявний Договір № 1/3971 від 26.06.2017 року, який є діючим та підписаний відповідачем.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем не провадилось досудове врегулювання спору, колегія суддів відхиляє, оскільки це не є підставою для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не повинен був розглядати справу у порядку цивільного судочинства, оскільки у позивача, відповідача та ОСББ «АТЛАНТ» не має, ні спільного майна, ні договірних відносин, колегія суддів не приймає, оскільки зазначене спростовується наданими позивачем письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме паспорти готовності до роботи в опалювальний сезон 2021- 2022 роки та 2022 2023 роки, Акт про встановлення меж обслуговування та відповідальності за стан теплових мереж та запірної арматури між підприємствами, які обслуговують теплову мережу.

Також відповідачем не доведено надання позивачем неякісних послуг, з огляду на наступне.

Пунктами 7.1-7.5 Договору № 1/3971 від 26.06.2017 року передбачено алгоритм дій щодо порядку встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг (а.с.7).

Згідно постанови КМ України №1145 від 27.12.2018 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач або управитель багатоквартирного будинку (за дорученням співвласників багатоквартирного будинку в разі прийняття ними відповідного рішення) має право викликати виконавців комунальних послуг (їх представників) для перевірки якості та/або кількості наданих послуг.

Проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, забезпечується виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирного будинку.

Споживач також має право звернутися до відповідних уповноважених державних органів за захистом порушених прав щодо якості надання комунальних послуг та/або послуг з управління багатоквартирним будинком.

Для проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, споживач звертається до виконавця комунальної послуги або управителя багатоквартирного будинку в усній формі особисто, за допомогою телефонного зв`язку або в письмовій формі за поштовою або електронною адресою, що зазначена в договорі про надання відповідних послуг, з претензією про невідповідність кількісних та/або якісних показників послуг.

У зверненні обов`язково зазначається прізвище, ім`я та по батькові, місце фактичного проживання споживача, а також найменування ненаданої, наданої не в повному обсязі або неналежної якості послуги.

Звернення споживача обов`язково реєструється виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирного будинку в журналі реєстрації заявок споживачів.

Виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний на вимогу споживача надати в усній формі особисто, за допомогою телефонного зв`язку або в письмовій формі за поштовою або електронною адресою, що зазначена в договорі про надання відповідної послуги, інформацію про прізвище, ім`я та по батькові, посаду особи, яка прийняла звернення, його реєстраційний номер та час прийняття.

У разі встановлення під час перевірки фактів невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, в акті-претензії зазначаються дата і час проведення перевірки, виявлені факти невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, інформація про дату початку зниження якості відповідної послуги.

Акт-претензія складається у двох примірниках і підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги (його представником) або управителем багатоквартирного будинку. Один примірник акта-претензії передається споживачеві, другий - зберігається у виконавця комунальної послуги (його представника) або управителя багатоквартирним будинком.

Отже, в разі ненадання, неналежного надання послуг з теплопостачання споживач не позбавлений права повідмити про це виконаця послуг, а на підтвердження таких звернень повинні бути складені Акти-претензії, за участю споживача та представника виконавця послуги.

Матеріали справи не містять письмових доказів щодо звернення відповідача до позивача з питань надання послуг з теплопостачання неналежної якості, наданих з боку відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у клопотанні щодо витребування доказів, посилаючись на пропущення відповідачем строку його подання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до тексту ухвали, підстави для відмови були інші (а.с.108).

Щодо посилання відповідача про здійснення на нього емоційного тиску з боку судді, колегія суддів зазначає, що відповідно норм ЦПК України існує відповідний процесуальний порядок щодо розгляду вказаних доводів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції порушив його права, не роз`яснивши права та обов`язки, не надав права скористатись допомогою адвоката, спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом судового засідання, крім того, доказів встановлення факту ненадання права скористатись допомогою адвоката матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2023 рокунемає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: