Справа № 349/2436/23
Провадження № 2/349/134/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 червня 2024 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Рибія М. Г.,

cекретар судового засідання Пунько Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 26.06.1998, посвідченого секретарем виконавчого комітету Уїздівської сільської ради, згідно з яким його матір, ОСОБА_3 , заповіла його братові, ОСОБА_2 , усе своє майно.

Обґрунтував позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилась спадщина на її майно земельні паї на території с. Уїзд Івано-Франківського району.

Складений ОСОБА_3 26.06.1998 заповіт вважає недійсним, оскільки на момент його складення вона страждала від вікових змін стану здоров`я, деменції, забудьковатості, мала ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим не могла адекватно оцінювати оточуючу її обстановку, розуміти значення вчинюваних нею дій та керувати ними, піддавалася впливу сторонніх осіб.

Позивач та його представник, адвокат Гринчишин І. Я., в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач не з`явився в судове засідання, відзив на позовну заяву не подав, вважається належним чином повідомленим про місце та час його проведення.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю.

Згідно з копією дублікату заповіту від 26.06.1998, посвідченого секретарем виконавчого комітету Уїздівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Мельник Г. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3, ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копіями свідоцтва про народження ОСОБА_1 та свідоцтва про одруження ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка після одруження обрала прізвище ОСОБА_6 , підтверджується, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (в зазначених свідоцтвах її по батькові зазначено як " ОСОБА_7 ").

ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 1,56 га на території Уїздівської сільської ради, яку успадкував ОСОБА_2 , що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.06.2007 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.10.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Подані позивачем докази не доводять обставини перебування ОСОБА_3 в момент складення заповіту в такому стані, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, внаслідок чого відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 264, 265, 280 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 26.06.1998.

Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: м. Когалим Тюменської області РФ, РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 28.06.2024.

Суддя М. Г. Рибій