Номер провадження: 22-ц/813/4795/24
Справа № 2-ц-549/2010
Головуючий у першій інстанції Кравцова А.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року про відмову заміни сторони у виконавчому провадженні, постановлену під головуванням судді Кравцової А.В., у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача його правонаступником, в якій просило замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-ц-549/2010 на правонаступника стягувача ТОВ «Дебт Форс» про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №CL-0BD/013/2007.

В обґрунтування своєї заяви ТОВ Дебт Форс» зазначило, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22.06.2010 року у справі 2-ц-549/2010 було стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №СL-0DL/013/2007.

Ухвалою суду у вищевказаній справі від 03.04.2020 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) - ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал», але 26.01.2023року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №26-01/23 про відступлення прав вимоги, та 31.05.2023року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір №31-05/23 про відступлення прав вимоги.

Оскільки, ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» вибули з виконавчого провадження, як сторона стягувача, заявник просив замінити у виконавчому провадженні стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року відмовлено у задоволені заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Дебт Форс» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову у задоволені заяви не взяв до уваги, що в матеріалах справи містяться всі належні, допустимі, достатні докази, які необхідні для заміни сторони стягувача на правонаступника у відкритому виконавчому провадженні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи в судове засідання, призначене на 18 червня 2024 року не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 111-114).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволені заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником документи не є достатніми для підтвердження права вимоги заявника стосовно заборгованості на підставі судового рішення від 22.06.2010 року, суд зробив висновок, що заявником не надано доказів на підтвердження обставин здійснення оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України, визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Із системного аналізу значної норми права вбачається, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/10 висловлено правову позицію про те, що «на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість).

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, ReportofJudgmentsandDecisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Щербакова Ю.С. перебуває виконавче провадження №68572724 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором, на підставі виконавчого листа від 23.01.2015 №2-ц-549/2010, яке відкрите постановою приватного виконавця 08.02.2022 року (а.с. 8).

Відповідно до постанови приватного виконавця від 08 лютого 2022 року, відкриття виконавчого провадження, відбулось на підставі виконавчого листа від 23.01.2015 №2-ц-549/2010, виданого Болградським районним судом Одеської області (а.с. 8).

При цьому, приватним виконавцем у постанові зазначено, що стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» проводиться на загальну суму заборгованості - 169770,69 грн., що виникла за кредитним договором № CL-0BD/013/2007від 13.11.2007 року (а.с. 8).

03.04.2020 року ухвалою Болградського районного суду Одеської області було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) - ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

26.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення прав вимоги відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» свої права вимоги за заборгованістю до боржника ОСОБА_1 за договором № CL-0BD/013/2007(а.с. 9-12).

У відповідності до п. 2.1 Договору № 26-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 26.01.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 26-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 26.01.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді.».

У відповідності до пунктів 5.6.2 та 7.2 Договору № 26-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 26.01.2023 року Сторони в підтвердження виконання п. 7.1 договору уклали Акт зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 7.2. Договору № 26-01/23 оплата за договором сплачується протягом 1065 днів (а.с. 10).

31.05.2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» (Заявником) було укладено Договір № 31-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № CL-0BD/013/2007 (а.с. 13-16).

У відповідності до п. 2.1 Договору № 31-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 31.05.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 31-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 31.05.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді.».

На виконання п. 7.1 Договору № 31-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 31.05.2023 року ТОВ «Дебт Форс» (Заявником) між сторонами обумовлена ціна у розмірі 55 820 грн. (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс», суд першої інстанції, посилаючись на висновки викладені Верховним Судом зокрема у постанові від 06.09.2023 року у справі № 466/3066/13-ц, зазначив, що в матеріалах справи недостатньо доказів і відомостей, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Проте, судом першої інстанції не враховано змісту договорів: № 26-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 26.01.2023 року та № 31-05/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 31.05.2023 року, зокрема п. 7.2.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19)).

Враховуючи положення п. 5.2 договорів відступлення прав вимоги, оскільки сторонами акти приймання-передачі Реєстру боржників підписані 26.01.2023 року та 31.05.2023 року відповідно, права вимоги за цими договорами є набутими 26.01.2023 року ТОВ «Кампсіс Фінанс» та 31.05.2023 року ТОВ «Дебт Форс».

Отже, колегія суддів вважає, що ТОВ «Дебт Форс» набуло всіх прав первісного кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» за зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникли за кредитним договором № CL-0BD/013/2007від 13.11.2007 року.

Посилання суду на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 06.09.2023 року у справі № 466/3066/13-ц, колегія суддів вважає помилковим, оскільки у цій справі встановлено, що «згідно з кожним договором відступлення прав вимоги (зокрема, пункти 2 і 4 договору № GL48N718070_A3 та інші) передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення оплати». Отже строк набуття прав вимоги обумовлено здійсненням новим кредитором оплати за вказаним договором. У справі яка переглядається набуття права вимоги обумовлено підписанням акту приймання-передачі прав вимоги, тому правовідносини, які склались між сторонами у справі № 466/3066/13-ц не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції також посилався на те, що заявником не надано копію виконавчого листа, виданого за рішенням суду від 22.06.2010 року, чи виконавчий лист за ухвалою суду від 03.04.2020 року про заміну сторони виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає даний висновок суду помилковим, оскільки матеріали справи містять докази з приводу боржника та кредитного договору, про що зазначено в інформації про виконавче провадження, та додатках до договорів про відступлення прав вимоги, а саме за кредитним договором № CL-0BD/013/2007 від 13.11.2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником, як це передбачено у статті 442 ЦПК України, що знайшло своє підтвердження зібраними по справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне замінити стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні, оскільки із матеріалів справи вбачається, що на виконанні приватного виконавця Щербакова Ю.С. перебуває виконавче провадження №68572724 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором, на підставі виконавчого листа від 23.01.2015 №2-ц-549/2010 року, відкритого постановою приватного виконавця 08.02.2022 року.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ТОВ «Дебт Форс» підлягає задоволенню, з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» підлягають стягненню судові витрати понесені за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду у суді апеляційної інстанції в розмірі 3 028 грн. (а.с. 90).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року скасувати.

Прийняти постанову.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони задовольнити.

Замінити вибулого стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-ц-549/2010 на правонаступника стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, місце знаходження: 02121, м. Київ, Харківське Шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602) про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №CL-0BD/013/2007.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, місце знаходження: вул. Харківське Шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, м. Київ, 02121) 3 028 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28 червня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова