Справа № 2-6992/10
Провадження № 22-ц/801/1231/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С.А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
УХВАЛА

02 липня 2024 рокуСправа № 2-6992/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: судді - доповідача: Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

переглянувши питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та відкриття апеляційного провадження у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Касьяненко Дмитра Леонідовича на рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2010 року,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2010 року у цій справі ухвалено рішення по суті заявлених Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» вимог.

29 квітня 2024 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Касьяненко Дмитра Леонідовича на вказане рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2010 року, через систему «Електронний суд».

Рух справи в суді апеляційної інстанції

29 квітня 2024 року на рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2010 року, за допомогою системи «Електронний суд» представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Касьяненко Дмитро Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій зокрема, посилався на те, що копія оскаржуваного рішення відповідачці ОСОБА_2 не направлялась і що про його існування їй стало відомо 28 лютого 2024 року (т. 2 а.с. 131-135).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2024 року визнано неповажними причини пропуску на апеляційне оскарження рішення суду, зазначені представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Касьяненко Дмитром Леонідовичем. Апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (т. 2 а.с. 151-152).

На виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2024 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Касьяненко Дмитро Леонідович подав заяву в якій зазначив, що після укладення кредитного договору та договору поруки від 31 липня 2008 року, ОСОБА_2 02 вересня 2008 року змінила зареєстроване місце проживання та починаючи з цього часу і по сьогоднішній день зареєстрована і проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Тому апелянт не мала можливості отримувати повістки про виклик в судове засідання та будь які процесуальні документи у цій справі (т. 2 а.с. 157-160).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року поновлено представнику відповідачки ОСОБА_2 адвокату Касьяненко Дмитру Леонідовичу строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2010 року. Відкрито апеляційне провадження у справі.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд справи 02 листопада 2010 року, а копію оскаржуваного рішення отримала 26 березня 2024 року (т. 2 а.с. 192-193).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року справу призначено до розгляду на 02 липня 2024 року на 09.15 год.

Дослідивши матеріали справи в межах питання яке вирішується, апеляційний суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи та позиція апеляційного суду

Згідно із кредитним договором № 0228/08/20 Nv від 31 липня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Форум» та громадянином ОСОБА_1 , як позичальником Банк надав Позичальнику кредит у сумі 247 800.00 доларів США на придбання трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 6).

У цей же день, 31 липня 2008 року ОСОБА_2 підписала заяву про те, що не заперечує проти отримання її чоловіком ОСОБА_1 кредиту в ВФ АКБ «Форум» в сумі 247 800.00 доларів США під 13,5 % строком на 300 місяців (т. 1 а.с. 10).

Згідно із договором поруки від 31 липня 2008 року укладеним між ОСОБА_2 , як поручителем, та Акціонерним комерційним банком «Форум», Поручитель ОСОБА_2 поручилася перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором№ 0228/08/20 Nv від 31 липня 2008 року (т. 1 а.с. 19-20).

Рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2010 року позов Акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк Форум» борг по кредитному договору № 0228/08/20 Nv від 31 липня 2008 року в сумі 2 621 391.55 грн., 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи та 1 700 грн. судового збору (т. 1 а.с. 57).

31 січня 2011 року Акціонерне товариство «Банк Форум» подало заяву до суду про видачу виконавчого листа у цій справі (т. 1 а.с. 58).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року замінено вибуле Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Веста» (т. 1 а.с. 99).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2020 року заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником від 17 березня 2020 року залишено без розгляду (т. 1 а.с. 168).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» від 16 червня 2020 року про видачу дубліката виконавчого листа № 2-6992-2010 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання задоволено частково видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 2-6992-2010, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0228/08/20 Nv від 31 липня 2008 рок, в решті вимог відмовлено (т. 1 а.с. 208-209).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року відмовлено в задоволені заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання від 01 жовтня 2020 року (т. 2 а.с. 29-30).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2021 року відмовлено в задоволені заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання від 14 квітня 2021 року (т. 2 а.с. 59-60).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року відмовлено в задоволені заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання від 08 березня 2021 року (т. 2 а.с. 88-89).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2022 року відмовлено в задоволені заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання від 28 січня 2022 року (т. 2 а.с. 120-121).

Як убачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 надавав в суді першої інстанції розписку про одержання судової повістки повідомлення про розгляд справи у Ленінському районному суді міста Вінниці як на 22 жовтня 2010 року на 11.30 год., так і на 02 листопада 2010 року на 12.20 год. (дата коли було ухвалене оскаржуване судове рішення), в яких зобов`язувався вручити судові повістки на вказані дати своїй дружині ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51; 54).

Згідно із частинами 1-3 статті 76 ЦПК України (в редакції, що була чинною на час вручення судових повісток та ухвалення оскаржуваного судового рішення) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.

Постійне проживання фізичної особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації, а відтак, сама по собі наявність такого факту не може вказувати на те, що подружжя Пасіхових проживало окремо.

Згідно із пунктом 3.5 договору поруки від 31 липня 2008 року укладеного між ОСОБА_2 , як поручителем, та Акціонерним комерційним банком «Форум», «Сторони цього Договору зобов`язуються інформувати одна одну про зміни своїх юридичних адрес та інших реквізитів» (т. 1 а.с. 19-20).

У пункті 91 постанови від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Наведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачка ОСОБА_2 була належним чином та завчасно повідомлена про розгляд цієї справи у суді першої інстанції 02 листопада 2010 року, коли і було ухвалено оскаржуване судове рішення.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У частині першій статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція), якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року, вказав, що право на справедливий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін, Одним з основоположних аспектів права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності, хоча саме національним судам, насамперед належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження суду стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вже встановлено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалено 02 листопада 2010 року, а апеляційна скарга подана представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Касьяненко Дмитром Леонідовичем 29 квітня 2024 року, тобто через значний проміжок часу (майже через чотирнадцять років).

Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушення» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»),

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усі суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин.

Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті З ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви.

Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Вирішуючи питання про апеляційний перегляд судового рішення, апеляційний суд враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовими принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.

Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Христов проти України" (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних Держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії"). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Встановивши, що відповідачка ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд справи, призначений на 02 листопада 2010 року (день ухвалення рішення у цій справі), обставин непереборної сили, які могли завадити відповідачці оскаржити рішення суду в апеляційному порядку у межах присічного строку на апеляційне оскарження відповідачка не навела, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність виключних випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складання повного тексту рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження не підлягають оцінці судом, оскільки строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 757/15679/16-ц (провадження № 61-23310св19) та у справі від14 квітня 2021 року у справі № 333/7816/14-й (провадження № 61-16938св20).

Постановою від 15 травня 2019 року справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс 19) Велика Палата Верховного Суду закрила касаційне провадження на підставі статті 396 ЦПК України та сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі помилкового прийняття касаційної скарги до провадження суду касаційної інстанції, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню і до процесуальних правовідносин, що виникли у цій справі.

Отже, та обставина, що апеляційне провадження було відкрито помилково, вказує на необхідність його закриття, оскільки розгляд справи судом зі спливом значного періоду часу не сумісний із нормами процесуального закону (частина друга статті 358 ЦПК України) і принципом правової визначеності, а тому апеляційний суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження у цій справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 358; 374; 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Касьяненко Дмитра Леонідовича на рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 02 листопада 2010 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун