ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6219/24 Справа № 205/1074/24 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що з 20 вересня 2002 року перебуває з останнім у зареєстрованому шлюбі.

Вказувала, що до жовтня 2023 року вони проживали разом однією сім`єю та потім їх стосунки погіршилися та припинилися.

Посилаючись на протилежність поглядів на шлюб та сім`ю, а також те, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, з врахуванням того, що наразі вони перебувають за кордоном після евакуації із м.Маріуполь, просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 258.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, розглянувши справу в заочному порядку, позбавив його можливості брати участь у судовому засіданні та подати відзив. Вказує, що в дійсності між ним та позивачкою шлюбні відносини не припинені, оскільки вони проживають разом у повному взаємопорозумінні та гармонії. Зазначає, що судом першої проігноровано інтереси їх дитини.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивачка по справі не скористалася.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2002 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 258.

Від сумісного життя малолітніх та неповнолітніх дітей не мають.

Позивачка вказує, що сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, різність характерів, поглядів на життя, ведення спільного господарства, що призвело з часом до взаємного відчуження, втрати почуття любові, поваги та довіри. З жовтня 2023 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, в той час як позивачка заперечує проти збереження шлюбу з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.10,11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Передбачене частиною 1 статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (частина 5 статті 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , про що не зазначено у рішенні, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що із матеріалів справи вбачається, що у сторін є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вона є повнолітньою (а.с.47).

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що в дійсності між ним та позивачкою шлюбні відносини не припинені, оскільки вони проживають разом у повному взаємопорозумінні та гармонії, відхиляються, оскільки вони недоведені та нічим об`єктивно не підтверджені.

При цьому, колегія суддів враховує, що позов про розірвання шлюбу подано до суду у січні 2024 року.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної скарги, позивачка бажання примиритися не виявила, зважаючи на повідомлення останньої про оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції.

Відповідач вказує проте, що суд першої інстанції, розглянувши справу в заочному порядку, позбавив його можливості брати участь у судовому засіданні та подати відзив на позов, втім в апеляційній скарзі на п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України не посилається та не обґрунтовує її вказаною обставиною.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а відмова суду першої інстанції у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_2 до шлюбу проти її волі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О. Макаров