Номер провадження: 22-ц/813/4799/24
Справа № 521/8158/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату виконавчого документу, боржник: ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України(далі МТСБУ) звернулося до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату виконавчого документу, зазначивши в якості боржника: ОСОБА_1 , в якій просило визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 30.10.2019 року Київським районним судом м. Одеси у справі №521/8458/19 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ страхового відшкодування в загальному розмірі 8193 грн. 85 коп., та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн., поновити строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа та видати дублікат виконавчого листа.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня2019 року задоволено позов МТСБУ та стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ страхове відшкодування в загальному розмірі 8 193 грн. 85 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 921 грн. 00 коп.

30 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ страхового відшкодування та суми сплаченого судового збору.

29 вересня 2020 року, МТСБУ направило до Другого Київського відділу ДВС ГТУЮ у м. Одеса виконавчий лист для відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню судового рішення.

Оскільки, з моменту поштового відправлення виконавчого листа і до квітня 2023 року жодної інформації про хід примусового виконання виконавчих документів від Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу стягувача не надходило, МТСБУ на адресу Державної виконавчої служби направило запити та скаргу на бездіяльність органу виконавчої служби відносно надання інформації щодо виконавчого провадження, однак відповіді від виконавчої служби надано не було.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року у задоволені заяви МТСБУ відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, МТСБУ звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, заяву задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявником не надано належних доказів для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа переривався з моменту його пред`явлення до виконання, та МТСБУ не мало жодної інформації про хід здійснення виконавчого провадження, постанови про повернення виконавчого документа та оригінала виконавчого документа не отримувало, про стан виконавчого провадження МТСБУ не дізналося, а тому вважає, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання було пропущено стягувачем з поважних причин.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 18 червня 2024 року ОСОБА_1 не з`явилася, була сповіщена належним чином (а.с. 61, 63-64 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 , представника МТСБУ, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволені заяви МТСБУ про поновлення строку подачі виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодних доказів того, що вказаний виконавчий лист було звернуте до виконання через ВДВС, а також не надано доказів поважності причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантів доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмова у видачі дубліката виконавчого документа, яка унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора є перепоною у завершенні судового провадження та реалізації громадянином його «права та суд», гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямований на захист і відновлення прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийняття судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За змістом частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року задоволено позов МТСБУ та стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ страхове відшкодування в загальному розмірі 8 193 грн. 85 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Рішення суду набрало законної сили 18 жовтня 2019 року.

30 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ страхового відшкодування та суми сплаченого судового збору.

01 жовтня 2020 року, МТСБУ направило до Другого Київського відділу ДВС ГТУЮ у м. Одесі заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

03 квітня 2023 року МТСБУ звернулося до Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з запитом про надання інформації про перебування виконавчого листа у відділу та про виконання виконавчого листа.

10 липня 2023 року звернулося до Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з повторним запитом щодо надання інформації по виконавчому листу.

07 серпня 2023 року МТСБУ звернулося до начальника Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зі скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби відносно надання інформації щодо ходу виконавчого провадження.

Проте, відповіді на запитувану інформацію та скаргу МТСБУ від відділу отримані не були, що і стало підставою для звернення у січні 2024 року до суду.

Судом встановлено, що виконавчий лист на виконанні у виконавчій службі перебував у 2019 та 2020 році, що підтверджується інформацією з реєстру виконавчих проваджень (а.с. 73 т. 2).

Судом також встановлено, що останній раз виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь МТСБУ постановою виконавчої служби було відкрито 12.11.2020 року, також зазначено, що ВП завершено без зазначення дати (а.с. 73).

Згідно п.п. 17.4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює пред`явити його до виконання.

Таким чином, факт втрати виконавчого документа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача.

Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Відсутність доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа є підставою для відмови в задоволенні заяви. Тобто, факт втрати виконавчого документа має бути підтверджений відповідними документами, які необхідно долучити до заяви.

Згідно ч. 1, 6 ст. 487 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого документа можна звернутися лише в межах строків пред`явлення його до виконання.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а вразі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, стягувач МТСБУ вказує, що виконавчий лист був втрачений виконавчою службою, посилаючись на те, що на його адресу з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання оригінал виконавчого листа не надходив.

Колегія суддів приймає до уваги, що МТСБУ неодноразово 03.04.2023 року, 10.07.2023 року, 07.08.2023 року в межах трирічного строку (останній раз виконавче провадження відкрито 12.11.2020 року) зверталось із запитами та скаргами до Київського ВДВС ОМУЮ про хід виконавчого провадження та щодо місця перебування виконавчих листів, та не отримавши відповідь, МТСБУ звернулось у січні 2024 року до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові по справі N 2-461/09 від 02 червня 2020 року, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Європейський суд неодноразово зазначав в свої рішеннях, що якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви МТСБУ про поновлення строку подачі виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу, виходив з того, що заявником не надано жодних доказів того, що вказаний виконавчий лист було подано до виконання через ВДВС.

Однак, колегія суддів з таким висновком не погоджується з підстав того, що відповідно до інформації з єдиного реєстру виконавчих проваджень МТСБУ звернулось до виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 страхового відшкодування та суми сплаченого судового збору, при цьому виконавчі провадження були відкрити 06.12.2019 року та 12.11.2020 року, з інформації яка міститься в реєстрі зазначено про завершення виконавчих проваджень (а.с. 73 т. 2).

З урахуванням встановлено, колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не перевірив доводи про знаходження виконавчого листа на виконанні, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви МТСБУ про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа та видачу дублікату.

Враховуючи вище викладене, а також, що оскаржувана ухвала порушує права стягувача та унеможливлює виконання рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга МТСБУ підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з задоволенням заяви, оскільки підстави для відмови в задоволенні заяви про поновлення строку та видачу дублікату виконавчого листа були відсутні, у зв`язку з поважними причинами пропуску строку та невиконанням боржником судового рішення та втратою виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року скасувати.

Прийняти постанову.

Заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Поновити Моторному (транспортному) страховому бюро України строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 30.10.2019 року Київським районним судом м. Одеси у справі №521/8458/19 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України страхового відшкодування в загальному розмірі 8193 гривні 85 копійок, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 гривню.

Видати Моторному (транспортного) страхового бюро України дублікат виконавчого листа виданого 30.10.2019 року Київським районним судом м. Одеси у справі №521/8458/19 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України страхового відшкодування в загальному розмірі 8193 гривні 85 копійок, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 гривню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28 червня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова