Справа № 522/1296/24-Е
Провадження № 2/522/3119/24
УХВАЛА

26 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Судове засідання по справі призначено на 26.03.2024 року.

14 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю, у якій позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи у розмірі від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і довічно.

18 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача адвоката Луб Владислава Володимировича надійшло клопотання про примирення, у якому заявник просить надати сторонам строк для примирення.

У судове засідання, шо відбулося 26 березня 2024 року з`явилися позивач та його представник.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо клопотання про примирення, суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.7 ст.240 ЦПК України вказано, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У заяві про надання строку для примирення відповідач просить надати шестимісячний строк, для вжиття заходів для примирення.

Проте, відповідачкою не доведено того, що вона до моменту звернення із заявою вживала заходів, які були б спрямовані на примирення подружжя.

Також, відповідачка не вказала, які саме заходи він планує вжити задля примирення, а також не обґрунтувала те, що шість місяців є тим терміном, який необхідний учасникам справи для примирення.

Крім того заява про примирення підписана саме представником, а не відповідачкою, сама відповідачка в засідання не з`явилась, бажання висловити свої доводи не виявила.

Суд вважає. що звернення із заявою через представника не свідчить про вчинення відповідачкою дій спрямованих на примирення. Іншою інформацією суд не володіє.

У судовому засідання ОСОБА_1 наголосив на тому, що він не проживає із ОСОБА_2 та бажає з нею розлучитися, має двоє дітей, проте, про нього піклується інша жінка, з якою він живе 8 років. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України.

Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про примирення.

Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У постанові КЦС ВС від 13.03.2024 у справі № 548/2606/19 вказано, що прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Крім того, наявність зустрічного позову дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Встановивши, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви оскільки їх спільний розгляд не є доцільним, позови мають різні предмети доказування і є самостійними.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Предметом первісного позову є розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дана позовна вимога носить немайнових характер, та виникає із немайнових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

В той же час, предметом позову за зустрічним позовом є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Дана позовна вимога на думку суду носить майновий характер, та належать до одного з видів майнових відносин, що виникають між батьками та дітьми.

Тобто, зустрічні вимоги виникають з правовідносин, які не є подібними до правовідносин за первісним позовом, оскільки стосуються різних прав та обов`язків.

Суд також зазначає про те, що розгляд позовних вимог про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів в окремих провадження не впливає на повноту та об`єктивність дослідження доказів, а також не може призвести до прийняття взаємосуперечливих або взаємовиключних рішень.

Сумісний розгляд первісного і зустрічного позову також призведе до істотного розширення предмету доказування та призведе до необхідності залучати нових учасників процесу (зокрема, третю особу).

Таким чином, установивши, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не є доцільним, оскільки, це може призвести до затягування судового процесу, істотного збільшення предмету доказування та необхідності залучення нових учасників справи, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті зустрічного позову.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу за первісним позовом, що відмова у прийнятті зустрічного позову не позбавляє права на звернення з самостійним позовом до компетентного суду щодо вирішення спору в порядку, визначеному ЦПК України.

Керуючись ст. 193, 194, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача адвоката Луб Владислава Володимировича про примирення залишити без задоволення.

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що вона має право звернутися із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 11 квітня 2024 року ( у період з 03.04.2024 року по 06.04.2024 року та 09.04.2024 року суддя перебувала у відрядженні..

Суддя Косіцина В.В.