Справа № 161/5268/22 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/694/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що йому стало відомо про нібито укладення ним 24 квітня 2019 року у місті Луцьку з відповідачем ОСОБА_4 договору позики, за умовами якого він нібито взяв у борг у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 5 500 000,00 грн, які нібито зобов`язувався повернути до 30 вересня 2020 року.

Наразі відповідач ОСОБА_4 звернувся до нього з позовом про стягнення цього боргу.

Позивач також зазначав, що такого договору він з відповідачем не укладав, цей договір є підробленим, оскільки на ньому дійсно наявний його підпис, який він, ймовірно, проставив на пустому листку, де в подальшому машинним шляхом був нанесений текст договору позики, якого він не погоджував.

Крім того 24 квітня 2019 року його не було у місті Луцьку, в цей час він перебував на реабілітації після оперативного втручання у Державному підприємстві «Клінічний санаторій «Жовтень», який розташований у місті Києві.

Покликаючись на зазначені обставини та з врахуванням заяви про зміну підстав позову від 03 жовтня 2022 року, позивач просив суд визнати недійсним договір позики від 24 квітня 2019 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року у цій справі позов задоволено.

Ухвалено визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_4 через свого представника адвоката Кумановського Л. М. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що, на його думку, рішення суду постановлено з додержанням вимог закону, а тому позивач просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Кумановський Л. М. апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові, представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Грінчук І. С. апеляційну скаргу заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача і представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

В матеріалах справи наявна копія договору позики від 24 квітня 2019 року, який, за твердженнями сторони відповідача, був укладений між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 10).

Вказаний документ складається з одного аркуша паперу, основний текст договору виконаний машинним друком на двох сторінках. На звороті власноручно виконані підписи сторін. Місцем укладання договору зазначено місто Луцьк.

У тексті цього договору зазначено, що позикодавець ОСОБА_4 передав у власність позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5 500 000,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві отриману суму позики до 30 вересня 2020 року готівковими коштами або на банківський рахунок позикодавця, або іншим письмово погодженим сторонами способом виконання зобов`язання. Підписання даного договору свідчить про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін та про одержання позичальником вищезазначеної суми коштів від позикодавця. Позика надається у повній сумі в готівковому вигляді в день укладання цього договору. Підписання даного договору свідчить про фактичне одержання позичальником, зазначеної в пункті 1.1 договору суми коштів від позикодавця. Сторони погодили, що додаткового підтвердження розпискою реальності правовідносин позики (передачі коштів) не потрібно (т. 1, а. с. 10).

Судом також встановлено, що 21 березня 2019 року позивачу ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання на серці, а у період з 09 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року він перебував на реабілітації у Державному підприємстві «Клінічний санаторій «Жовтень», яке розташоване за адресою: Столичне шосе, 27 км., Конча-Заспа, м. Київ (т. 1, а. с. 11-15).

Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача про перебування 24 квітня 2019 року (дата укладення договору позики) у м. Києві, сторона відповідача суду не надала.

Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15 квітня 2022 року № 7006, який складений за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи в межах цивільної справи № 161/7335/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, рукописний напис « ОСОБА_3 » та підпис поряд з цим написом у графі «Підписи сторін» у договорі позики від 24 квітня 2019 року, укладеного від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконані ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 15-24).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2022 року у цій справі призначено судову технічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) Чи відповідає давність виконання підписів « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 » і проставлення підписів у графі «Підписи сторін» договору позики від 24 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 даті укладення договору - 24 квітня 2019 року? 2) Яка давність виконання написів « ОСОБА_3 » та ОСОБА_4 і проставляння підписів у графі «Підписи сторін» договору позики від 24 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з висновком судової технічної експертизи від 07 листопада 2023 року, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, № 10446/23-34/26729/23-34:

1) Запис і підпис від імені ОСОБА_4 в договорі позики, датованому 24 квітня 2019 року, виконані не в дату, вказаному в документів (24.04.2019), а пізніше. Встановити, чи відповідає давність виконання напису « ОСОБА_3 » і підпису від імені ОСОБА_3 в графі «Підписи сторін» договору позики від 24 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , даті укладення договору (24 квітня 2019 року), не видається можливим через відсутність зразків порівняння, виконаних пастою тієї ж рецептури;

2) Запис і підпис від імені ОСОБА_4 в договорі позики, датованому 24 квітня 2019 року, виконані пізніше липня 2020 року. Більш точно встановити період виконання досліджених запису і підпису не представляється можливим у межах наданих зразків з врахуванням наявних методик дослідження штрихів рукописних записів та підписів. Встановити час виконання запису і підпису від імені ОСОБА_3 в договорі позики, датованому 24 квітня 2019 року, не видається можливим через відсутність зразків порівняння, виконаних пастою тієї ж рецептури (т. 1, а. с. 234-241).

При цьому в дослідницькій частині цього висновку судової технічної експертизи експертами зазначено, що друкований текст на зворотній стороні договору позики, датованого 24.04.2019, друкувався одночасно, тобто через один прохід аркуша через механізм друкованого пристрою.

Результати проведених досліджень є достатньою підставою для висновку про те, що на зворотній стороні договору позики, датованого 24.04.2019, спочатку виконувались запис та підпис від імені ОСОБА_3 , потім наносився друкований текст документа, після чого виконувалися запис і підпис від імені ОСОБА_4 .

Отже, досліджуваний договір позики, датований 24.04.2019, виготовлено шляхом монтажу, тобто, шляхом використання аркуша паперу, на якому вже містились запис та підпис від імені ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 238).

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що обов`язковою умовою дійсності правочину є наявність волевиявлення учасника правочину і таке волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Фіксація такого волевиявлення може відбуватися, зокрема, у письмовій формі, шляхом проставляння учасником правочину підпису під його текстом.

Проте у справі, що переглядається, встановлено, що оспорюваний договір позики був виготовлений шляхом монтажу, спочатку виконувалися запис та підпис від імені ОСОБА_3 , потім наносився друкований текст цього договору, після чого виконувалися запис і підпис від імені ОСОБА_4 , що підтверджується висновком судової технічної експертизи.

Таким чином, судом встановлено, що волевиявлення позивача ОСОБА_3 на укладення з відповідачем ОСОБА_4 договору позики не було.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок судової експертизи не може бути взятий до уваги, оскільки, як вважає сторона відповідача, експерти вийшли за межі поставлених питань.

За положеннями частини 8 статті 102 ЦПК України, якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Крім того висновки судових експертів ґрунтуються виключно на спеціальних технічних знаннях та не виходить за межі завдань технічної експертизи документа, суть якої і являє виявлення монтажу або підробки документів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді