Справа № 301/144/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.В.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2022 року, ухвалене головуючою суддею Даруда І.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є учасник бойових дій, перебуває на службі в лавах ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, 25 серпня 2021 року о 22:40 годині, вона відпочивала в себе вдома за адресою АДРЕСА_1 ., однак через деякий час через відчинене вікно будинку на подвір`ї почула розмову, що вона як учасник АТО, багато собі дозволяє, тоді вийшла з квартири, де стояли її сусід ОСОБА_3 , з яким почала виясняти стосунки, під час розмови до них підійшла відповідачка ОСОБА_1 і втрутилася в розмову. Відповідачка почала ображати позивачку нецензурними виразами, висловлювала образливі, грубі слова, стала обмовляти, що позивачка ненормальна, поширювала завідомо неправдиві та недостовірні відомості, що позивачка веде в АТО розпусний спосіб життя, продана за наркотики, чим завдано шкоди особистим немайновим правам.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась в поліцію з заявами про притягнення відповідача ОСОБА_1 до відповідальності.

Вважає, що відповідачка поширювала свідомо неправдиві відомості, що порочать її честь, гідність і ділову репутацію, заподіяла позивачці моральну та душевну шкоду.

Моральна шкода виявилася в тому, вона відчуває сильні моральні страждання і душевний стрес, порушився нормальний хід життя. Їй доводиться пояснювати і спростовувати брехню, поширювану відповідачем перед близькими людьми та сусідами, що вимагає додаткової організації життя, порушився сон і погіршилося самопочуття. Моральну шкоду оцінює в 30 000 гривень.

З врахуванням наведеного ОСОБА_2 просила суд зобов`язати ОСОБА_1 принести вибачення перед ОСОБА_2 за свої дії протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду, спростувавши поширену відносно ОСОБА_2 неправдиву та недостовірну інформацію, шляхом направлення на ім`я ОСОБА_2 та на ім`я начальника відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатської області (м. Іршава) листа наступного тексту: "25.08.2021 року, я ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , назвала ОСОБА_2 ненормальною, поширила завідомо неправдиві та недостовірні відомості, що ОСОБА_2 веде в АТО розпусний спосіб життя, продана за наркотики. Повідомляю, що дана інформація є неправдивою та недостовірною та прошу вибачення за свою поведінку по образі честі, гідності та ділової репутації перед ОСОБА_2 ".

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн та судові витрати.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00.

У решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, у позові відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов помилкового висновку, не встановив всіх обставин справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам по справ, висновки суду не відповідальності обставинами справи. Вказує, що жодної недостовірної інформації щодо ОСОБА_2 відповідачем не було розповсюджено і всі слова були сказані відповідачкою особисто позивачу, без розповсюдження третім особам.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кобрин М.М., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що предметом розгляду даної справи стало ствердження позивачем факту того, що відповідач поширила відомості, які не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності та честі, які є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі та гідності.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що задовольняючи вказаний позов суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинні бути оприлюдненні.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанова) зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Також, Постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 встановлено, що враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб-фігурантів інформації.

З аналізу досліджених судом доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ОСОБА_1 поширила неправдиву та недостовірну інформацію, яка несе негативні наслідки для ОСОБА_2 , оскільки порушує право позивача на повагу до гідності, честі.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та абз. 5 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, встановивши що відповідачем поширено недостовірну інформацію щодо позивача, вважав, що останній завдано моральну шкоду яку оцінено в розмірі 20 000 грн, і такий висновок колегія суддів вважає правильним.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відтак, на підставі приписів статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, позаяк суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: