КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 367/2285/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8016/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шестопалова Я.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2023 року,

встановив:

у квітні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 07 серпня 2018 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує свої обов`язки з утримання дитини.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2023 року позовні вимоги про розірвання шлюбу було залишено без розгляду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2023 рокупозовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісячно з 04 квітня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 серпня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народився син ОСОБА_3 . На момент звернення до суду з позовом дитина проживає з матір`ю за межами України та перебуває на її утриманні. Позивач вказувала, що відповідач не надає грошових коштів на утримання дитини, а вона не працює, проживає за рахунок соціальних пільг у Франції, у зв`язку з чим просить стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2023 рокупозовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісячно з 04 квітня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому з урахуванням наданих до суду доказів та пояснень визначив розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180, 181, 182, 183, 185, 191 СК України.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що для належного забезпечення дитини їй необхідно 20 000 гривень, вона проживає у Франції, не працює та отримує пільги лише щодо оплати житла. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про розмір аліментів, який має бути стягнуто з відповідача на утримання сина.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено в розмірі 2563 гривні.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач зазначала, що відповідач має дохід в розмірі 100 000 грн. щомісячно. Вказані доводи належними та допустимими доказами підтверджені не були. Також ОСОБА_1 не надавала доказів про те, які витрати вона несе на утримання дитини, які пільги вона отримує. Доказів на підтвердження власного майнового стану позивач, яка також має обов`язок забезпечувати сина, не надавала.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

В даному випадку позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про майновий стан відповідача. При зверненні до суду першої інстанції клопотань про витребування таких доказів не заявляла.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідачем було надано інформаційну довідку з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, з якої вбачається відсутність у ОСОБА_3 доходів за 2018-2022 роки. Також з вказаної довідки вбачається, що у березні 2023 року відповідачем було отримано дохід в розмір 200 000 грн. (113-спадщина чи дарунок від члена сім`ї).

Надані до суду світлини не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, оскільки не містять інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню в даному спорі.

Враховуючи викладене, підстави вважати, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було враховано майновий стан відповідача, відсутні.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді