Справа № 405/9459/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді Драного В.В.

при секретарі Чалій В.Є.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «КредоБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № СL-320098 від 23.06.2021 року в сумі 184 769,73 грн. та судові витрати по справі, які складається з судового збору в сумі 2771,55 грн. та витрат на професійну правову допомогу в сумі 10% від ціни позову у розмірі 18 476,97 грн. В обґрунтування позову вказало, що 23.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-320098, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно умов кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 160 000,00 грн. до 22.06.2026 року на поточні потреби позичальника, за процентною ставкою 29.99 % річних, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-320098 від 23.06.2021 року станом на 01.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 184 769,73 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 142 043,73 грн.; заборгованості за відсотками 42 725,99 грн., яку солідарно просить стягнути з відповідачів.

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості до відповідачів. Однак, останні не здійснили жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. АТ «Кредобанк» здійснив всі можливі дії спрямовані на досудове урегулювання спору.

Щодо солідарного стягнення із ОСОБА_2 зазначає, що 23.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву № СL-320098 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Тому, позивач вбачає можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого подружжя: чоловіка ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.01.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

24.04.2024 року за вх. № 10764 до суду від представника відповідача адвоката Суліменко Т.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що 26.03.2024 року відповідачем ОСОБА_2 на рахунок позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СL-320098 від 23.06.2021 року було внесено 184 800,00 грн. Таким чином, у зв`язку з відсутністю предмету спору на час розгляду справи просить провадження у справі закрити, зменшити розмір витрат на професійну правову допомогу.

17.05.2024 року за вх. № 13150 до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких він вказав, що всі оплати відповідача враховані позивачем на погашення заборгованості, проте, станом на 16.05.2024 року залишилась несплачена сума заборгованості у розмір 16 957,52 грн., тому провадження у справі не може бути закрито. Просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження, ухвалити рішення яким задовольнити позовні вимоги, з урахуванням наданих пояснень, стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу.

05.06.2024 року за вх. № 15085 до суду надійшли заперечення на пояснення представника позивача, в яких адвокат Суліменко Т.А. зазначила, що борг, який заявив позивач у своїх позовних вимогах до стягнення з відповідачів в сумі 184 800,00 грн. сплачений, походження боргу в сумі 16 957,52 грн невідоме та не підтверджено позивачем, отже пояснення представника позивача є неспроможними та не грунтуються на вимогах закону.

30.05.2024 року за вх. № 4309 від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги з урахуванням пояснень підтримав, просив задовольнити.

Адвокат Суліменко Т.А., яка представляє інтереси позивача ОСОБА_1 07.06.2024 року за вх. № 15469 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заяву про закриття провадження у справі підтримала, просила ухвалити рішення з урахуванням її доводів та вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правом розпоряджатися предметом спору наділено лише позивача (ч.ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України).

Судом, в свою чергу, зазначається, що підстави для закриття провадження у справі визначені ст. 255 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору пов`язується з тим, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самим сторонами врегульовані спірні питання. Закриття провадження в справі може з цієї підстави мати місце як за заявою сторони в процесі, так і за відсутності такої.

Як вбачається із змісту поданого представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі, представник відповідача просив закрити провадження у справі відповідно до п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору, оскільки сума боргу заявлена позивачем в розмірі 184 769,73 грн. сплачена відповідачем на рахунок позивача, вже після відкриття провадження у справі, про що не заперечується останнім.

При цьому, суд зауважує, що право вибору процесуального способу закінчення судового спору з відповідачем, якщо для цього у позивача виникли підстави, належить позивачеві.

Позивач в свою чергу заперечує проти закриття провадження у справі, оскільки заявляє, що у відповідачів перед позивачем станом на 16.05.2024 року залишився несплачений борг по кредитному договору № СL-320098 від 23.06.2021 року в сумі 16 957,52 грн., а також просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги заперечення позивача щодо закриття провадження у справі, з посиланням на залишок боргу по кредитному договору, суд прийшов до висновку про залишення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі без задоволення, розгляду справи по суті та відмови у задоволенні позову з урахуванням пояснень представника позивача, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.06.2021 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-320098, який підписаний сторонами (а.с. 32-36).

Відповідно до п. 1. кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі.

Згідно п. 2.1., 2.3, 2.4 кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 160 000,00 грн. до 22.06.2026 року на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 1 550,45 грн., на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 відкритий у відділенні пров. Центральний, 1а АТ «Кредо Банк»; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «Ідея банк» по кредитному договору від 22.03.2021 року, в сумі 103 127,01 грн.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 29.99 річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Згідно п. п. 6.1., 6.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіків платежів.

Відповідно до п. п. 6.9., 6.10 кредитного договору банк, у випадках передбачених п.3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежі за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отриманню такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний дострокове повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. кредитного договору).

Згідно п. 8.1. кредитного договору за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

В анкеті заяві СL-320098 відповідач ОСОБА_1 в розділі ціль отримання кредиту зазначила, що на рефінансування кредитів. В розділі сімейний стан зазначила, що зареєстрований шлюб із співвідповідачем ОСОБА_2 (а.с. 41).

На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав та відповідно до копій меморіальних ордерів № 3407530, 34075337, 34075323, 34075362 від 23.06.2021 року банк перерахував позичальнику 160 000,00 грн. чотирма платежами (а.с. 9-12).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-320098 від 23.06.2021 року станом на 01.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 184 769,73 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 142 043,73 грн.; заборгованості за відсотками 42 725,99 грн. (а.с. 7, 8).

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 03.11.2023 року АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 47, 48, 52-53, 54).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

При укладенні будь-якого договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, кредитор вправі вимагати дострокового повернення кредиту з підстав, передбачених у договорі, зокрема внаслідок прострочення боржником періодичних платежів.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Наявні у справі докази вказують на те, що ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, досудова вимога їй направлена, у зв`язку з чим АТ «Кредобанк» має право вимагати від неї дострокового повернення кредиту.

Водночас судом встановлено, що 26.03.2024 року ОСОБА_1 в погашення заборгованості за кредитним договором № СL-320098 від 23.06.2021 року сплачено 100 000,00 грн. що підтверджено квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 14941340. Та 27.03.2024 року ОСОБА_1 в погашення заборгованості за кредитним договором СL-320098 від 23.06.2021 року сплачено 84 800,00 грн. що підтверджено квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 15091624 (а.с. 105).

Що свідчить про те, що відповідач після подання позову до суду сплатила суму боргу за кредитним договором № СL-320098 у розмірі 184 800,00 грн., яка була заявлена позивачем до стягнення з відповідачів станом на 01.12.2023 року, що не заперечується позивачем.

Однак, представником позивача заявлено про те, що станом на 16.05.2024 року у відповідачів за кредитним договором № СL-320098 від 23.06.2021 року залишилась не сплачена сума боргу в розмірі 16 957,52 грн.

Проте, на підтвердження такої вимоги позивачем не надано належних та допустимих доказів, розрахунку тощо.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо своєчасності плати за фактично отримані послуги належним чином не виконувала, однак під час розгляду справи відповідачем добровільно сплачено борг в повному обсязі, який був заявлений позивачем станом на 01.12.2023 рік в розмірі 184 800,00 грн., що свідчить про задоволення вимог позивача щодо повернення суми кредитних коштів станом на 01.12.2023 року.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідачів залишку суми боргу станом на 16.05.2024 року в розмірі 16 957,52 грн. не підлягає задоволенню через недоведеність та безпідставність.

Щодо позовної вимоги до ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із положень ч. 4 ст. 65 СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки.

Наразі, зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Матеріали справи не містять об`єктивних і достатніх даних про те, що ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, використала отриманий кредит в інтересах сім`ї, тому на ОСОБА_2 не може бути покладений обов`язок із повернення кредиту, сплати процентів.

До того ж, у матеріалах справи відсутні докази зареєстрованого шлюбу відповідачів, або встановлення факту спільного проживання як подружжя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову до ОСОБА_1 , у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано лише договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року (а.с. 64), проте детального опису робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також доказів, які підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат, на підставі яких суд міг би встановити обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість у вказаній позивачем сумі, що сплачена або підлягає сплаті позивачем в рамках даної цивільної справи, позивачем не надано.

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правову допомогу в сумі 18 476,97 грн. задоволенню не підлягають.

Крім цього, відповідно вимог ст. 141 ЦПК України з разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 222, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження.

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-320098 від 23.06.2021 року, в сумі 184 769,73 грн. та суми боргу в розмірі 16 957,52 грн. залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний