КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/1502/18 Головуючий у І інстанції - Янченко А.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3506/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів, -

установив:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 40984, 50 грн.

Вирішено питання, щодо судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.

Змінено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 99025,15 грн.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року залишено без змін.

25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви, заявник зазначив, що позивач ОСОБА_2 в своїй позовній заяві про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів від 07 лютого 2018 року жодного доказу, що підтверджувало б законність поданої позовної заяви не надала суду, що, на думку заявника, розцінюється як нововиявлена обставина згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 423 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого 10 червня 2019 року в межах розгляду цивільної справи №369/1502/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 жодного доказу до позовної заяви не надала для дослідження у позовній заяві.

Не було предмету оскарження не сплати аліментів. Жодної заяви, скарги в період з 2012 по 2018 роки ОСОБА_2 не подавала.

Посилання суду першої інстанції, що ним не було подано заяви на подовження терміну подачі скарги до суду - лукавство, оскільки на аркуші №3 заяви ним вказано: «то заявляю заяву про продовження терміну звернення до суду та розглянути мою заяву і задовольнити її».

Просив суд, скасувати Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року про залишення заяви без розгляду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушенням процесуальних строків, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, та відсутності обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку з долученням належних та допустимих доказів для підтвердження поважних причин, що перешкоджали заявнику своєчасно звернутись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Надаючи оцінку доводам заявника ОСОБА_1 , щодо дотримання процесуальних строків, суд врахував, що виходячи з мотивувальної частини рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року, ухвалено в межах розгляду цивільної справи №369/1502/18, ОСОБА_1 , як представник відповідача по справі, був обізнаний про розгляд справи на всіх стадіях її розгляду.

Разом з тим, доказів, які могли підтвердити той факт, що заявник ОСОБА_1 , як сторона цивільного процесу, не мав змоги своєчасно з 2019 року (впродовж 4 років) подати заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та/або вживав інші заходи процесуального впливу для відновлення порушених прав, до цієї заяви не надано, ці обставини дають підстави суду вважати, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подана заявником позами межами процесуального строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

У п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України зазначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 ЦПК України, до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 426 ЦПК України, у разі пропуску строку на подання заяви до заяви додається клопотання про його поновлення.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У ст. 175 ЦПК України закріплено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, а в ст. 177 ЦПК України зазначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

З наведених підстав апеляційний суд звертає увагу заявника, що ст. 185 ЦПК України не надає процесуальних повноважень суду постановити ухвалу про залишення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без руху з причин пропуску строку звернення до суду з такою заявою.

Отже, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суди мають керуватися статтями 126, 127, 424 ЦПК України.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 338/706/18.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної п.1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).

Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені (ч. 3 ст. 424 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 3 ст.426 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, - клопотання про його поновлення.

Згідно з ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності у цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та у межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 935/2232/19.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких суд виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2022 року у справі № 61-6675св22.

Як зазначалось вище, ЦПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 424 ЦПК України), але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами.

На обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_2 в своїй позовній заяві про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів від 07 лютого 2018 року жодного доказу, що підтверджував б законність поданої позовної заяви не надала суду (опис додатку до позовної заяви аркуш 8), що, на думку заявника, розцінюється як нововиявлена обставина згідно положень пункту першого частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України.

25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Клопотання про поновлення пропущеного строку не подавав.

У прохальній частині заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами висловив свою позицію, щодо дотримання строків для звернення з цією заявою до суду, а саме вказав, що в разі, якщо суд вирішить, що строк на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами пропущено, врахувати, що він неодноразово перебував за межами України, а також той факт, що в країні іде війна.

На підставі викладеного суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 пропустив встановлений п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та не навів достатніх і обґрунтованих причин поважності пропуску цього строку.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням того, що заяву про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами подано заявником лише 25 жовтня 2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, відповідно суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду.

Доводи, наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 січня 2024 року.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана