Справа № 401/1858/24
Провадження № 2-з/401/31/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Волошиної Н.Л., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання ним позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, -

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2024 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Сироти Дмитра Івановича про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В заяві наведено про те, що 25 червня 2024 року адвокат отримав доручення від ОСОБА_1 на підготовку заяви про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів на їх утримання, а також на підготовку заяви про забезпечення цього позову. Позов буде подано протягом 10 днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Усі зареєстровані та постійно проживають за адресою АДРЕСА_1 .

10 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 27 травня 2024 року провадження у справі про розірвання шлюбу зупинене, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення до 27 серпня 2024 року.

Пісковий вважає, що його дружина перебуває під впливом сторонніх осіб, які хочуть зруйнувати їх родину та нашкодити дітям. З березня 2024 року між подружжям розпочалися конфлікти з приводу того, що ОСОБА_2 без встановлення діагнозу та призначення лікарів годує дітей біологічно активними добавками, налаштовує дітей проти батька, не приділяє їм уваги та має намір таємно вивезти їх за кордон з невідомою метою. ОСОБА_2 викликала представників поліції та скаржилася на застосування щодо неї психологічного та фізичного насильства, внаслідок чого 13 березня 2024 року та 05 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 було винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника строком на три доби, з забороною в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою. Протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено не було.

24 травня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Світловодського міськрайонного суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 у вигляді заборони перебування в місті їх спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 та обмеження спілкування з дітьми, при чому рішенням Світловодського міськрайонного суду від 03 червня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 повністю відмовлено, так як діти подружжя Піскових не були постраждалими внаслідок домашнього насильства зі сторони батька.

07 червня 2024 року ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради із заявою про припинення та запобігання протиправної поведінки матері щодо дітей, а саме вказував, що вона налаштовує дітей проти батька, самолікує дітей без встановлення діагнозу та призначення лікарів, формує у дітей хибне уявлення про людину та Всесвіт. За результатом спілкування представників органу опіки та піклування з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 останньому було рекомендовано звернутися до суду з позовом.

16 червня 2024 року ОСОБА_1 надіслав заяву про запобігання протиправному переміщенню дітей з України до Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка була отримана 19 червня 2024 року.

21 червня 2024 року ОСОБА_2 , діючи всупереч інтересам дітей, таємно, без згоди батька, вивезла їх малолітніх дітей з місця постійного проживання, коли ОСОБА_1 перебував у відрядженні, та припинила з ним будь - який зв`язок, ні вона, ні діти на його телефонні дзвінки не відповідали.

В цей же день він звернувся до ВП № 1 ( м. Світловодськ) Олександрійського РВП в Кіровоградській області та подав заяву про викрадення його дітей та дружини та про їх розшук. Про відкриття кримінального провадження йому повідомлено не було, проте ВП № 1 ( м. Світловодськ) Олександрійського РВП на адресу Державної прикордонної служби надіслано лист про інформування відділу поліції у разі спроби ОСОБА_2 разом з дітьми перетнути державний кордон України. Під час спілкування зі співробітниками поліції було з`ясовано , що ОСОБА_2 разом з дітьми прямує на захід України в бік державного кордону.

Згодом йому стало відомо, що його дружина з дітьми перебувають у м. Чернівці, куди він також прибув, а саме в організації приватної форми власності «Місто Добра», яка є притулком для осіб, які постраждали від домашнього насильства.

25 червня 2024 року ОСОБА_1 прибув до вказаного притулку, представники якого йому повідомили, що ОСОБА_2 з дітьми дійсно там перебуває, проте не бажає з ним зустрічатися, зв`язку з нею та дітьми він так і не отримав.

ОСОБА_1 вважає, що у притулку «Місто Добра» перебувають жінки та діти, які дійсно зазнали домашнього насильства і є психічно травмованими. Спілкування здорових дітей з психічно травмованими особами своєю чергою шкодить ментальному здоров`ю його дітей, які звикли до свободи, спілкування з друзями, відвідування гуртків та спортивних секцій, чого їх ОСОБА_2 позбавила. Зазначає, що у нього є підстави вважати, що ОСОБА_2 намагається вивезти дітей за кордон у своїх власних інтересах, має намір за кордоном отримувати матеріальну допомогу на дітей та використовувати ці кошти у власних цілях, адже ніколи не працювала та не звикла цього робити.

З огляду на викладене представник ОСОБА_1 з посиланням на ч. 2 ст. 149 ЦПК України, п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України вважає наявними підстави для застосування забезпечення позову до вирішення спору по суті, а саме:

-заборонити дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перетинати державний кордон України ( виїжджати за межі України), виїжджати на тимчасово окуповану територію України у супроводі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та/ або інших осіб;

-зобов`язати ОСОБА_2 повернути дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проживання до м. Світловодськ Кіровоградської області та проживати у м. Світловодськ Кіровоградської області;

-встановити порядок спілкування батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності матері, щомісячно, кожного понеділка, вівторка, четверга та п`ятниці з 8 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. , кожної другої суботи та неділі з 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі , та зобов`язати мати ОСОБА_2 не чинити батькові ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити виконання судового рішення у разі задоволення майбутнього позову про визначення місця проживання дітей з батьком. Зазначає, що, якщо допустити виїзд дітей за кордон, батько змушений буде вдаватися до інших правових процедур, зокрема звернення до суду з позовом про відібрання дітей у матері та повернення їх за попереднім місцем проживання. Повернення дітей за місцем їх проживання відповідатиме їх інтересам, а встановлення порядку спілкування забезпечить можливість батькові возити дітей до гуртків та проводити з ними час.

Вивчивши матеріали заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів заяви вбачається, що представник заявника першою вимогою заяви, яка подана до подачі позову, просить заборонити виїзд з території України дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у супроводі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та/ або інших осіб.

Разом з тим, така вимога не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки перш за все, право особи на пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України передбачено законодавством України. Окрім того, в Україні оголошено воєнний стан і законом чітко врегульовано право перетину кордону. Також суд зазначає, що беручи до уваги події, пов`язані з повномасштабними воєнними діями на всій території України, захід забезпечення позову, про вжиття якого просить позивач, є явно неспівмірним позовним вимогам, що буде подано.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Крім того, в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Більше того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, наведено висновок про застосування норм права , згідно якого у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

Отже, обраний представником позивача спосіб забезпечення позову шляхом заборони перетину дітьми кордону України не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви в цій частині.

Що стосується решти вимог забезпечення позову , то суд зазначає наступне.

За змістом частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Тобто, забезпечення позову в обраний заявником спосіб шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути дітей для проживання у м. Світловодськ, а місцем їх проживання у м. Світловодську є місце проживання і самого заявника, матиме наслідком встановлення судовим рішенням місця проживання дітей до ухвалення рішення по суті майбутнього позову.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За таких обставин в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 невідкладно повернути дітей для проживання у м. Світловодськ та проживати у м. Світловодську слід відмовити на підставі частини десятої статті 150 ЦПК України, оскільки обраний заявником вид забезпечення позову є тотожним задоволенню позовних вимог без вирішення спору по суті.

Дані висновки суду відповідають висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 355/1598/19 (провадження № 61-13566св20), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року в справі № 742/2502/21( провадження № 61-17126св21).

Вимога ж про встановлення порядку спілкування батька з дітьми задля забезпечення їх можливості відвідувати гуртки у м. Світловодську є похідною від попередньої, відтак також підлягає відхиленню.

З огляду на викладене вище обґрунтування суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання ним позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання ним позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги в порядку ст.ст. 351-356 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Н.Л. Волошина