ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5933/24 Справа № 204/1102/24 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 березня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Вказував, що після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з ним. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року у справі №204/8438/21, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у справі №204/9693/21, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн., щомісячно, з 07 грудня 2021 року до досягнення сином повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць допущено до негайного виконання. У зв`язку із невиконанням вищевказаного рішення суду в частині сплати аліментів, він був змушений звернутись до державної виконавчої служби із виконавчим листом. 05 січня 2024 року державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №73714339 з примусового виконання виконавчого листа. Позивач зазначав, що відповідачка свідомо, умисно не виконує вищевказане рішення суду, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, тому, просив стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 січня 2022 року по 01 лютого 2024 року у розмірі 49 308,39 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ним при звернені до суду надано достатні, належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження викладених в позовній заяві доводів, а саме копія рішення про стягнення аліментів, довідка ВДВС щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів. Вказував, що його майнові претензії до відповідачки підтверджуються його зверненням з позовом, а невиконання зобов`язання відповідачкою підтверджується несплатою нею аліментів щонайменше з дати подачі позову та тривалий час після винесення рішення. Твердження відповідачки про добровільну сплату заборгованості, як тільки стали відомі реквізити, спростовується тим, що заборгованість була повністю погашена лише через 1,5 місяці після блокування державним виконавцем її грошових коштів на рахунках, зокрема на відкритих рахунках ФОП. Крім того відповідачка мала його платіжні реквізити, оскільки раніше перераховувала йому грошові кошти.

Відповідачка своїм правом на надання відзиву не скористалась.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , після укладення шлюбу ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб від 25 березня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року у справі №204/8438/21 шлюб між сторонами розірвано.

Після припинення шлюбних відносин син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати разом з батьком.

Згідно рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у справі №204/9693/21, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 07 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць .

Державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м.Одеса) 05 січня 2024 року було відкрито виконавче провадження №73714339 з примусового виконання виконавчого листа, який був виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 07 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з розрахунком державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м.Одеса) заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 , станом на 01 січня 2024 року, становить 52 000 грн.

17 лютого 2024 року відповідачка сплатила всю суму заборгованості по аліментам у розмірі 52 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з січня 2022 року по лютий 2024 року, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами. Тобто, відповідачем спростовано презумпцію вини платника аліментів за період з січня 2022 року по лютий 2024 року включно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у справі №204/9693/21, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць .

05 січня 2024 року Державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №73714339 з примусового виконання вказаного рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 (провадження №61-18434св21) вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При цьому, якщо, застосовуючи вказане формулювання, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження №61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно визначати правову підставу та предмет позову.

Колегія суддів наголошує на тому, що аліменти із відповідачки стягнуті рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року (а.с.6 зворот - 8).

Втім виконавче провадження Державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито 05 січня 2024 року (а.с.38).

Тобто позивач, після ухвалення рішення про стягнення із відповідачки аліментів майже два роки не звертався до органів ДВС з метою звернення його до виконання.

Згідно з розрахунком державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м.Одеса) заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01 січня 2024 року становить 52000 грн. (а.с.9).

В той же час, 17 лютого 2024 року відповідачка сплатила всю суму заборгованості по аліментам у розмірі 52 000 грн, що підтверджено копією квитанції №ВСВ4-С2НН-РВЕН-ТТ65 від 17 лютого 2024 року (а.с.22).

Колегія суддів наголошує на тому, що доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідачки матеріали справи не містять. Крім того, станом на 17 лютого 2024 року (з врахуванням того, що виконавче провадження відкрите у січні 2024 року) вона погашена, та доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров