ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3408/24 Справа № 215/4794/21 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лушпенко Дмитро Сергійович, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення з займаного житлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста та підлягає розподілу на квартирну чергу.

04.12.2020 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надійшов лист від КПТМ «Криворіжтепломережа» №1540/13 від 16.11.2020 щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке самовільно займає відповідачка ОСОБА_1 , яка є наймачем квартири АДРЕСА_2 . За інформацією КПТМ «Криворіжтепломережа», у грудні 2009 року було встановлено та взято на абонентський облік прилад обліку теплової енергії, який фіксує виграти теплової енергії на весь будинок. По квартирі АДРЕСА_1 не існує договору на поставку теплової енергії і невідкрито особовий рахунок, тому витрати теплової енергії по будинку АДРЕСА_1 розподіляються недостовірно.

14.12.2020 виконкомом Тернівської районної у місті ради направлено лист №1/9-1341 до департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, як до балансоутримувача житлового будинку АДРЕСА_1 , з проханням внести зміни у дислокацію житлового будинку №1 , а саме квартиру №1 виключити з нежитлового фонду та перевести у житловий фонд, тобто до фактичного використання, що дасть змогу у подальшому наданні житла громадянам, які перебувають на квартирному обліку згідно чинного законодавства в Україні, та дасть можливість розподілу теплової енергії КПТМ «Криворіжтепломережа» згідно фактичних показників.

29.01.2021 до виконкому Тернівської районної у місті ради надійшла відповідь від департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у житловому фонді. Перевід з житлового фонду у нежитловий зазначеної квартири не відбувався. Тому, відповідно до зазначеного листа департаменту розвитку інфраструктури міста щодо погодження розподілу та надання житлового приміщення, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 було погоджено на розподіл та надання громадянам, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при виконкомі Тернівської районної у місті ради.

Проте, відповідачка ОСОБА_1 самовільно, без оформлення будь-яких документів та відома позивача, зайняла квартиру АДРЕСА_1 та разом зі членами своєї сім`ї не надає доступ до займаної жилої площі, через незаконно побудовану цегляну перегородку із встановленими металевими дверима на квартири, чим перешкоджає комісії обстежити житлову площу для здійснення подальшого розподілу квартири.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року позов Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради до ОСОБА_1 про виселення з займаного житлового приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_1 із самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради 2270 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

В апеляційних скаргах відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лушпенко Д.С., просять скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з?ясування обставин справи.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд не повідомив відповідачку ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, чим позбавив її доступу до правосуддя та можливості захистити свої права та законні інтереси.

Зазначають, що відповідачка ОСОБА_1 є багатодітною матір?ю, яка разом із дітьми, проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Вказана квартира не відповідає мінімальному розміру встановленої норми житлової площі та санітарно-технічним нормам. Відповідачкою неодноразово вчинялися дії щодо поліпшення житлових умов проживання її родини, однак, компетентними органами це питання не було вирішено. Оскільки, у 2018 році у квартирі відповідачки сталася пожежа, вона не може надати суду відповідні докази.

Разом з тим, зазначають, що у лютому 2002 року у квартирі АДРЕСА_1 стався порив батарей централізованого опалення, внаслідок чого відбулося затоплення підвалу і квартир. Оскільки, «Клуб школяра», який раніше займав це приміщення, його звільнив, для ліквідації наслідків пориву, представники КЖП №24 відімкнули приміщення №1 і залишили його відкритим. При цьому, представник КЖП-24 досліджував і квартиру відповідачки (квартира №2 ) та звернув увагу на те, що у ній замало місця і для більш старших дітей спальні місця були облаштовані на підлозі, у зв?язку з чим відповідачці було надано дозвіл привести сусіднє приміщення - квартиру №1 , у жилий стан та зайняти її для облаштування спальних місць для дітей, а згодом, звернутися за оформленням відповідних документів на житло, оскільки вона має право на поліпшення житових умов.

Вказані обставини можуть бути підтверджені показами свідків, про виклик яких вона заявила окреме клопотання.

Вважають, що тривалий час проживання особи у житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселеня з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного суду у справах №463/1490/10, №758/6490/15 та №759/12710/16.

Відповідачка користується спірною квартирою майже 20 років. Сама по собі відсутніть ордеру на право користування житловим приміщенням, який власне і повинен був надаватися саме позивачем, зокрема, внаслідок прийняття відповідного рішення, не може свідчити про відсутність такого права у відповідачки, оскільки саме бездіяльність позивача призвела до невирішення цього питання.

Вважають, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положеня ч. 3 ст. 116 ЖК України.

Крім цього, зауважують, що з позовом про витребування майна та його захисту від порушень може звернутися виключно власник, а позивачем Виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради не надано суду доказів про те, якій саме ториторіальній громаді та на якій підставі набуто право комунальної власності на спірну квартиру.

Просить суд допитати у якості свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - а.с. 174.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач Виконавчий комітет Тернівської районної у місті радизазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Лушпенка Д.С., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачці ОСОБА_1 ордер на квартиру АДРЕСА_1 не видавався, договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачкою не укладався, тобто відповідачка ОСОБА_1 самоправно вселилась до даного житлового приміщення без законних на те підстав, а тому підлягає виселенню, на підставі ст.116 ЖК України, без надання їй іншого жилого приміщення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідачкки ОСОБА_1 та її представника адвоката Лушпенка Д.С. обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності ОСОБА_1 , без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради до ОСОБА_1 про виселення з займаного житлового приміщення та призначено судове засідання у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 04 жовтня 2021 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 15).

04 жовтня 2021 року справу знято із розгляду, у зв?язку із зайнятістю судді, та визначено наступну дату судового засідання - 30 листопада 2021 року (а.с. 24).

30 листопада 2021 року справу знято із розгляду, у зв?язку із зайнятістю судді, та визначено наступну дату судового засідання - 21 січня 2022 року (а.с. 26).

21 січня 2022 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідачки ОСОБА_1 на 21 березня 2022 року (а.с. 29).

21 березня 2022 року справу знято із розгляду, у зв?язку із «іншими підставами», та визначено наступну дату судового засідання - 20 травня 2022 року, про що повідомлено виключно представника позивача Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради (а.с. 33, 34).

20 травня 2022 року судове засідання відкладено, у зв?язку з неявкою учасників справи, на 04 липня 2022 року, про що повідомлено виключно представника позивача Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради (а.с. 35, 36).

04 липня 2022 року судове засідання відкладено, у зв?язку з неявкою учасників справи, на 24 серпня 2022 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 37-39).

24 серпня 2022 року судове засідання відкладено, у зв?язку з неявкою учасників справи, на 29 вересня 2022 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 40, 42).

29 вересня 2022 року справу знято із розгляду, у зв?язку із перебуванням судді на лікарняному, та визначено наступну дату судового засідання - 27 жовтня 2022 року (а.с. 41).

27 жовтня 2022 року справу знято із розгляду, у зв?язку із із зайнятістю судді, та визначено наступну дату судового засідання - 09 грудня 2022 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 43).

09 грудня 2022 року справу знято із розгляду, у зв?язку із перебуванням судді на лікарняному, та визначено наступну дату судового засідання - 29 грудня 2022 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 44 -49).

29 грудня 2022 року судове засідання відкладено, у зв?язку з неявкою учасників справи, на 26 січня 2023 року, відомості про повідомлення учасників справи в матеріалах справи відсутні (а.с. 50).

26 січня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із оголошенням повітряної тривоги, та визначено наступну дату судового засідання - 03 березня 2023 року (а.с. 51).

03 березня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із оголошенням повітряної тривоги, та визначено наступну дату судового засідання - 26 квітня 2023 року, про що повідомлено відповідачку ОСОБА_1 (а.с. 53, 54).

26 квітня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із зайнятістю судді, та визначено наступну дату судового засідання - 29 травня 2023 року, про що не повідомлено учасників справи (а.с. 55).

29 травня 2023 року судове засідання відкладено, у зв?язку з неявкою відповідачки ОСОБА_1 , про що складено довідку, визначено наступну дату судового засідання - 03 липня 2023 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 56-59)

03 липня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із оголошенням повітряної тривоги, та визначено наступну дату судового засідання - 24 серпня 2023 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 61-64).

24 серпня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із оголошенням повітряної тривоги, та визначено наступну дату судового засідання - 22 вересня 2023 року, про що повідомлено учасників справи (а.с. 65-69).

22 вересня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із оголошенням повітряної тривоги, та визначено наступну дату судового засідання - 31 жовтня 2023 року, про що повідомлено позивача, а на адресу відповідачки кореспонденція не направлялася за відсутності фінансування (а.с. 70-72).

31 жовтня 2023 року судове засідання відкладено, у зв?язку з неявкою учасників справи, на 19 грудня 2023 року, відомості про повідомлення учасників справи в матеріалах справи відсутні (а.с. 73-76).

19 грудня 2023 року справу знято із розгляду, у зв?язку із оголошенням повітряної тривоги, та визначено наступну дату судового засідання - 05 січня 2024 року, відомості про повідомлення учасників справи в матеріалах справи відсутні (а.с. 77).

05 січня 2024 року судом ухвалено рішення у справі, у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України (а.с. 78-81).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про призначення справи до розгляду на 05 січня 2024 року.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право відповідачки ОСОБА_1 знати про час і місце судового засідання, що є складовою права на доступ до правосуддя, передбачене статтею 6 Конвенції, в даному випадку було дотримано не у повній мірі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_1 , без обов`язкового належного повідомлення її про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста та підлягає розподілу на квартирну чергу (а.с. 7, 8, 10).

Відповідачка ОСОБА_1 , яка є наймачем квартири АДРЕСА_2 , самовільно зайняла квартиру АДРЕСА_1 та не надає доступ до займаної жилої площі через побудовану цегляну перегородку із встановленими металевими дверима на квартири (а.с.6, 9).

Спір між сторонами виник з приводу виселення ОСОБА_1 із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України ).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів ).

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 58 ЖК України зазначено, що єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/454/17 сформувала висновки про основні принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 першого Протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах з приводу користування житловими приміщеннями. Зокрема, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Самоправними визнаються дії, що свідчать про заняття жилого приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні (без відповідного рішення про надання цього приміщення та ордера на житлове приміщення).

Виселення такої особи пов`язане з відсутністю у неї будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Заперечуючи проти позову відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 , її родина є багатодітною та потребує поліпшення житлових умов. Вона неодноразово зверталася до компетентних органів з приводу поліпшення її житлових умов, однак це питання не було вирішено, а тому, за усним дозволом представника КЖП-24, вона привела сусіднє приміщення - квартиру АДРЕСА_1 у жилий стан та проживає у квартирі більше 20 років, а тому має право на проживання у спірному житловому приміщенні.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як установлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста та підлягає розподілу на квартирну чергу (а.с. 7, 8, 10).

Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду доказів, з урахуванням вимог статті 58 ЖК України, на підтвердження права на вселення та проживання у спірній квартирі, а її доводи щодо вселення у квартиру за погодженням представника КЖП-24, не свідчать про отримання останньою дозволу на вселення у житлове примушення, у порядку визначеному ЖК України.

З урахуванням усіх фактичних обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачка ОСОБА_1 вселилась у спірну квартиру без доостатніх правових підстав та не могла мати правомірних очікувань на постійне проживання у ній.

При цьому, тривалість проживання відповідачкки ОСОБА_1 у спірній квартирі, у силу положень ЖК України, не надає їй права на займане спірне житлове приміщення, оскільки вона самоправно займала жиле приміщення, а тому підлягає виселенню із самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів також ураховує, що згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту праві свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави

у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 самоправно займає спірне житлове приміщення без будь-яких правових підстав, а тому задоволення позову Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради до ОСОБА_1 про виселення з займаного житлового приміщення узгоджується з нормами національного та міжнародного права, прецедентною практикою ЄСПЛ, а доводи апеляційної скарги у цій частині безпідставні.

При цьому самоправними визнаються дії, що свідчать про заняття жилого приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні (без відповідного рішення про надання цього приміщення та ордера на житлове приміщення).

Виселення такої особи (осіб) пов`язане з відсутністю у неї (них) будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 серпня

2021 року в справі № 755/5706/18 (провадження № 61-11877св20).

У спірних правовідносинах відповідачка ОСОБА_1 була обізнаною

й усвідомлювала, що займає спірне житло без будь-якої правової підстави.

Доводи ж відповідачки ОСОБА_1 про те, що з позовом про витребування майна та його захисту від порушень може звернутися виключно власник, а позивачем - Виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради, не надано суду доказів про те, якій саме ториторіальній громаді та на якій підставі набуто право комунальної власності на спірну квартиру, колегією суддів не приймаються до уваги.

Так, матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста та підлягає розподілу на квартирну чергу (а.с. 7, 8, 10).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об`єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами.

Рішенням Криворізької міської ради від 30.03.2016 № 381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради вповноважено брати участь в судових засіданнях районних судів м. Кривого Рогу, у яких стороною є Криворізька міська рада та її виконком, відносно: установлення факту родинних відносин та визнання права власності на житлову площу; спорів щодо меж земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам, та додержання громадських правил добросусідства; виділення частки в спільному майні; визнання права власності на квартиру, домоволодіння (або частину) у порядку спадкування; продовження строку прийняття спадкового майна; визнання права власності на самочинно збудовані господарські споруди та прибудови до існуючих житлових будинків у індивідуальножитловій забудові; визнання права власності на самочинно прибудовані балкони й лоджії; визнання права власності на паї в гаражних кооперативах; визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування; визнання членом родини наймача та права на житлову площу; установлення фактів, що мають юридичне значення; визнання права власності за набувальною давністю на об`єкти нерухомого майна індивідуальної житлової забудови, квартири; визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; виселення з жилого приміщення.

Отже, у зв`язку з делегованими повноваженнями, Криворізьку міську раду та її виконком з питань виселення з жилого приміщення представляє виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, а тому останній є належним позивачем у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позовні вимоги задоволено повністю, а тому колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради 2270,00 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат ЛушпенкоДмитро Сергійович - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради до ОСОБА_1 про виселення з займаного житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 із самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: