Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2510/23 Головуючий у 1-й інст. БольшаковаТ.Б.
Категорія 32 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/2510/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь період виконання рішення суду

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 70 004 грн та три проценти річних у сумі 17 608,87 грн за договором оренди транспортного засобу від 21 червня 2012 року за весь період прострочення виконання рішень суду від 17 січня 2014 року і від 13 березня 2014 року справа №274/2283/13-ц та від 12 жовтня 2020 року справа №274/2216/18 із 26 квітня 2018 року по 14 квітня 2023 року.

Позов обґрунтований тим, що 21 червня 2012 року між ним, як орендодавцем, та орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений договір оренди транспортного засобу, який посвідчений у нотаріальному порядку, за умовами якого він передав у платне строкове користування на один рік транспортний засіб, а орендар зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати йому за користування майном по 5 000 грн за кожний місяць. Відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по оплаті оренди транспортного засобу не виконував та допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки ОСОБА_2 порушив зобов`язання за договором щодо сплати орендної плати, то він звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2014 року в справі №274/2283/13-ц позов задоволений частково. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2014 року змінено: збільшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 орендної плати за користування транспортним засобом на його користь із 24 166,67 грн до 52 350,19 грн, судових витрат із 249,78 грн до 662,01 грн. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області 14 квітня 2014 року видав виконавчий лист у справі №274/2283/13-ц, але ОСОБА_2 не вжив жодних заходів для проведення з ним, як із стягувачем, розрахунків згідно з договором оренди транспортного засобу та рішенням суду. У зв`язку з невиконанням рішення Бердичівського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року в справі №274/2283/13-ц він у травні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року в справі №274/2216/18 в задоволені позову відмовлено, але постановою Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат і трьох процентів річних скасоване та ухвалене у цій частині нове, яким стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на його користь за невиконання рішення суду інфляційні втрати в розмірі 51 141,22 грн та три проценти річних у розмірі 6 612,94 грн. Відповідачем знову не було виконано рішення суду в добровільному порядку. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області 18 листопада 2020 року видав виконавчий лист у справі №274/2216/18, який пред`явлений до примусового виконання. Наразі ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, заборгованість не погашає, добровільно рішення судів не виконує, чим порушує його законні права. Відповідач має невиконані грошові зобов`язання, що підтверджується рішеннями суду, які набрали законної сили, в сумі 111 249,77 грн (53 495,61 грн (справа №274/2283/13-ц) + 57 754,16 грн (справа №274/2216/18)) та, на думку позивача, за період із 26 квітня 2018 року по 14 квітня 2023 року інфляційні втрати та три проценти річних належить нарахувати на цю суму, врахувавши часткову оплату боргу на цей період (18 червня 2021 року виконавча служба здійснила оплату боргу в сумі 4 477,50 грн та 13 серпня 2021 року в сумі 1 809,09 грн за виконавчим листом №274/2283/13-ц).

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання рішення суду за період із 26 квітня 2018 року по 14 квітня 2023 року інфляційні втрати у сумі 28 356,46 грн та три проценти річних у сумі 7 640,18 грн. У решти позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції відповідно до наведених ним висновків Верховного Суду та наявних в матеріалах справи доказів належним чином не з`ясував, чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27 липня 2007 року №265. Також суд не до кінця тлумачить ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до заявлених ним позовних вимог. Суд першої інстанції залишив поза увагою висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2020 року в справі №905/21/19, від 20 листопада 2020 року в справі №910/13071/19, від 26 червня 2020 року в справі №905/21/19, від 11 вересня 2023 року в справі №910/10122/21, а також не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду в постановах від 07 квітня 2020 року в справі №910/4590/19, від 03 жовтня 2023 року в справі №366/203/21, від 19 червня 2019 року в справах №703/2718/16 та №646/14523/15, від 13 листопада 2019 року в справі №922/3095/15, від 18 березня 2020 року в справі №902/417/18. При цьому зазначає, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Крім того, нарахування за ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, позивач ОСОБА_1 судову повістку отримав (а.с.102). Спрямував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.103). Судова повістка, яка направлена відповідачу ОСОБА_2 , повернута Укрпоштою із проставленням 02 січня 2024 року відмітки про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.89-91). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Додатково суд викликав відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розмістив 07 лютого 2024 року (а.с.107). Із опублікуванням оголошення про виклик відповідач ОСОБА_2 також вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. За змістом положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ст.598 ЦК України передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Із правового аналізу положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19 червня 2019 року в справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц виснувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у справі №274/2283/13-ц рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2014 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди транспортного засобу від 21 червня 2012 року в сумі 24 166,67 грн та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 483,41 грн. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с.13). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року змінено рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2014 року. Збільшений розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 орендної плати за користування транспортним засобом з 24 166,67 грн до 52 350,19 грн та судових витрат з 249,78 грн до 662,01 грн (а.с.14-15).

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у справі №274/2283/13-ц видав 14 квітня 2014 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 (боржника) на користь ОСОБА_1 (стягувача) заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 21 червня 2012 року в розмірі 52 350,19 грн та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 483,41 грн, а також судового збору в сумі 662,01 грн (а.с.16).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 08 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №274/2283/13-ц, виданого 14 квітня 2014 року (а.с.17).

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 26 травня 2016 року виконавчий документ №274/2283/13-ц повернутий стягувачу (а.с.18).

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14 червня 2019 року повторно відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №274/2283/13-ц, виданого 14 квітня 2014 року (а.с.19).

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 30 грудня 2021 року виконавчий документ №274/2283/13-ц повернутий стягувачу (а.с.26).

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №274/2283/13-ц, виданого 14 квітня 2014 року (а.с.28).

У справі №274/2216/18 рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу, інфляційних витрат та трьох процентів річних, неустойки, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час виконання рішення суду, зобов`язання повернути транспортний засіб. Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року в частині відмови у стягненні за невиконання рішення суду інфляційних втрат і трьох процентів річних скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за невиконання рішення суду інфляційні втрати в сумі 51 141,22 грн та три проценти річних у сумі 6 612,94 грн. У решті рішення залишено без змін (а.с.21-22). Постанова апеляційного суду набрала законної сили 12 жовтня 2020 року.

За положеннями частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, постановою Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року в справі №274/2216/18 встановлено, що 30 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_2 припинив користування орендованим майном, тобто припинив користуватися транспортним засобом - напівпричепом бортовим-Е, марка: SCHMITZ, модель S01, номер шасі: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер: НОМЕР_2 , рік випуску: 2000, оскільки рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2013 року в цивільній справі №389/2204/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати встановлено, що 30 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір оренди, у тому числі оренди ОСОБА_3 напівпричепу бортового-Е, марка: SCHMITZ, модель S01, номер шасі: НОМЕР_1 ; реєстраційний номер: НОМЕР_2 , рік випуску: 2000. Відповідно до вказаного договору та акта прийому-передачі від 30 листопада 2012 року ОСОБА_3 отримав в платне користування вказаний транспортний засіб строком на 1 рік. Також суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про зловживання позивачем ОСОБА_1 процесуальними правами. Одночасно із цим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, Житомирській апеляційний суд виходив із того, що згідно з рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 березня 2014 року, з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 підлягає стягненню всього 53 495,61 грн. Прийнявши цю суму, за суму простроченого основного зобов`язання, Житомирській апеляційний суд, виходячи з сумарного індексу інфляції за період із 13 березня 2014 року по 25 квітня 2018 року (в межах заявлених позовних вимог), стягнув інфляційній втрати в сумі 51 141,22 грн та три проценти річних в сумі 6 612,94 грн.

Наразі у цій справі заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання рішення суду за подальший період із 26 квітня 2018 року по 14 квітня 2023 року на підставі частини другої ст.625 ЦПК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області 18 листопада 2020 року видав виконавчий лист у справі №274/2216/18 про стягнення з ОСОБА_2 (боржника) на користь ОСОБА_1 (стягувача) за невиконання рішення суду інфляційних втрат у розмірі 51 141,22 грн та трьох процентів річних у розмірі 6 612,94 грн (а.с.24).

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 14 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №274/2216/18, виданого 18 листопада 2020 року (а.с.25).

Постановою державного виконавця Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 30 грудня 2021 року виконавчий документ №274/2216/18, виданий 18 листопада 2020 року, повернутий стягувачу (а.с.27).

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02 лютого 2022 року повторно відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №274/2216/18, виданого 18 листопада 2020 року (а.с.29).

Отже, заявляючи вимоги у цій справі про стягнення інфляційних втрат в сумі 70 004 грн та трьох процентів річних у сумі 17 608,87 грн за період із 26 квітня 2018 року по 14 квітня 2023 року, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що наразі рішення судів у справах №274/2283/13-ц та №274/2216/18 належним чином не виконані. При цьому не заперечує той факт, що 18 червня 2021 року виконавча служба здійснила оплату боргу в сумі 4 477,50 грн та 13 серпня 2021 року в сумі 1 809,09 грн за виконавчим листом №274/2283/13-ц.

У апеляційній скарзі правильно зазначено, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних правовідносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 276 липня 2007 року №265. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст.625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за послідовності математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, яке у даному конкретному випадку визначено судовими рішеннями у справах №№274/2283/13-ц,274/2216/18 та становить суму 53 495,61 грн. При нарахуванні інфляційних та трьох процентів річних за період із 26 квітня 2018 по 14 квітня 2023 року суд першої інстанції обґрунтовано врахував також і ту обставину, що у спірний період виконавча служба 18 червня 2021 року здійснила стягувачу оплату боргу в сумі 4 477,50 грн та 13 серпня 2021 року в сумі 1 809,09 грн за виконавчим листом №274/2283/13-ц.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року в справі №905/21/19 наведений спосіб розрахунку інфляції за ст.625 ЦК України, який з точки зору математичного підходу є найбільш простим для застосування юристами у разі часткового погашення суми основного боргу. Отже, при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу "і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:"Х"*"і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу в цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу в цьому ж місяці). За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Отже, при зменшенні суми боргу сума погашення має відніматися від суми основного боргу. Так, за період із 26 квітня 2018 року по 17 червня 2021 року, виходячи із суми простроченого основного зобов`язання 53 495,61 грн за вказаним вище математичним підходом сума інфляційних втрат становить 11 882,84 грн, а сума трьох процентів річних - 5 047,64 грн. За період із 18 червня по 12 серпня 2021 року сума простроченого основного зобов`язання вже складала 49 018,11 грн (53 495,61-4 477,50), а тому сума інфляційних втрат становить 49,02 грн, а сума трьох процентів річних 225,62 грн. У період із 13 серпня 2021 року по 14 квітня 2023 року сума простроченого основного зобов`язання складала 47 209,02 грн (49 018,11-1 809,09), а тому сума інфляційних втрат становить 16 424,60 грн, а сума трьох процентів річних 2 366,92 грн. Отже, за період із 26 квітня 2018 року по 14 квітня 2023 року сума інфляційних витрат складає 28 356,46 грн (11 882,84+49,02+16 424,60), а три проценти річних складають суму 7 640,18 грн (5 047,64+225,62+2 366,92), а не суму 87 613,16 грн, яка складається із: 17 608,87 грн три проценти річних та 70 004,29 грн - інфляційні втрати, що наведено позивачем у своєму розрахунку за спірний період, де за основне зобов`язання помилково прийнята сума 111 249,77 грн (53 495,61+51 141,22+6 612,94). За такою логікою наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь будуть для позивача більш вигідними, що є неприпустимим.

Суд першої інстанції правильно вважав, що відповідно до положень ст.625 ЦК України базою (основою) для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, до якої не додаються інші нарахування, на чому наполягає скаржник. Позиція суду першої інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 березня 2018 року в справі №914/712/16 та правильно ґрунтується на ній.

Із огляду на викладене вище, можна дійти висновку, що передбачені частиною другою ст.625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є основною мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, у чому скаржник прав, але інфляційні та річні проценти нараховуються виключно на суму простроченого основного зобов`язання та повністю залежать від нього і не можуть включати інші нарахування. Така позиція не є взаємовиключною, оскільки охоплює два різних аспекти, які існують поряд та не виключають один одного: юридична природа понять та порядок нарахування сум.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, та враховуючи викладене вище, додаткового правового обґрунтування не потребують.

Висновки Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_1 , не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки за схожого правового регулювання зміст правовідносин, їх предмет, підстави, а також встановлені судами фактичні обставини у справах є різними.

Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із огляду на викладене вище, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому заочне рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: