КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/6875/23

номер провадження: 22-ц/824/2603/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року у складі судді Діденка Є.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про залишення проживання дитини разом з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2019 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №982. ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народився син - ОСОБА_3 . Сімейне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення шлюбу, у зв`язку з чим подружжя півтора роки не веде спільне господарство. Збереження шлюбу вважає неможливим, вказував, що будь-які спори стосовно майна або інших питань відсутні.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просив розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_2 , зареєстрований 14 червня 2019 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), актовий запис №982.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено засідання на 18 липня 2023 року.

У червні 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про залишення проживання дитини разом із матір`ю.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Солом?янським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №982 від 14 червня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 червня 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , про що 15 вересня 2021 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) зроблено відповідний актовий запис №4277 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 15 вересня 2021 року. Починаючи з лютого 2022 року сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, поновлювати сімейні відносини не бажають.

Вказувала, що у червні 2023 року ОСОБА_1 було пред?явлено позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який розглядається Оболонським районним судом міста Києва. 3 моменту припинення шлюбних відносин вона разом з малолітнім сином проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом дитини, забезпечує сина всім необхідним, піклується про його фізичний та духовний розвиток та створила всі необхідні для дитини умови. Станом на дату подання заяви, спільна дитина сторін оформлена для відвідування дошкільного навчального закладу (ясла - садок) №665 загального розвитку, який знаходиться поруч з місцем проживання позивачки та дитини. Також спільна дитина, з урахуванням стану здоров?я, регулярно отримує необхідну медичну та реабілітаційну допомогу, а також обслідується у лікаря педіатра амбулаторії ЗПСМ №17, Філія 5 КНП «ЦІМСД №l» Оболонського району міста Києва, яка також розташована поруч з місцем проживання позивачки та дитини. Тобто, позивачкою за місцем проживання було створено для дитини усі належні умови для зростання, всебічного розвитку та проживання, а також у позивачки відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з нею, чи негативно впливали на його виховання чи розвиток. Відповідач, в свою чергу, на теперішній час залишив дитину на позивачку та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов?язків по вихованню та належному утриманню дитини

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила залишити малолітню дитину ОСОБА_3 проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року судом прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, за загальним позовним провадженням, призначено підготовче засідання на 05 вересня 2023 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 14 червня 2019 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), актовий запис №982.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Залишено малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами у справі склалися неприязні відносини, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, наміру зберігати сім`ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що після припинення шлюбних відносин дитина проживає з матір`ю і батько проти цього не заперечує, фактично спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини не існує, тому виходячи із практики Верховного Суду, суд першої інстанції вважав можливим задовольнити зустрічний позов, залишивши дитину проживати з матір`ю після розірвання шлюбу. На переконання суду першої інстанції, вирішення цього питання буде перш за все відповідати інтересам дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення зустрічного позову, представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмак О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати та ухвали в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами взагалі не існує спору з приводу місця проживання дитини, скаржник жодним чином не заперечує відносно того факту, що дитина проживає разом з матір`ю. Відповідно, не існувало порушеного права та/або інтересу відповідачки, яке потребувало захисту в судовому порядку. Тобто були відсутні як матеріально-правові, так і процесуальні підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки між сторонами не існує заявленою самостійного предмету спору, вимоги первісного і зустрічного позову між собою не пов`язані, а задоволення зустрічного позову жодним чином не впливає на задоволення первісного позову.

Вказує, що в оскаржуваній частині рішення суд першої інстанції не навів жодного аргументу відносно доцільності розгляду справи про розірвання шлюбу та вирішення питання про прийняття до розгляду зустрічного позову, щодо якого відсутній предмет спору.

Зазначає, що за відсутності спору про місце проживання дитини, пред`явлення зустрічного позову і його задоволення очевидно порушує право скаржника на повагу його сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенції по захисту прав і основоположних свобод людини, оскільки таке втручання прямо не передбачено ні матеріальним правом, ні процесуальним законом, не є необхідним в демократичному суспільстві.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Якимчук М.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що аргументація апеляційної скарги щодо незаконності прийняття зустрічного позову є проявом надмірного формалізму, адже саме спільний розгляд позовів про розірвання шлюбу та залишення проживання дитини з матір`ю (за відсутності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини) призведе до ефективного захисту прав в найкращих інтересах дитини.

Зазначає, що зустрічний позов про залишення проживання дитини разом з матір`ю був поданий в рамках розгляду справи, оскільки такої вимоги позивачем не було заявлено у первісному позові, а це унеможливлювало відповідачку подавати вимогу про розірвання шлюбу з вимогою про залишення проживання дитини разом з матір`ю, так як на той час подання такого самого позову з тих самих підстав між тими ж сторонами не можливо здійснити відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

З урахуванням наведеного, представник ОСОБА_2 - адвокат Якимчук М.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року в частинізадоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України законність ухваленого в цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно зі свідоцтвом про шлюб 14 червня 2019 року у Солом`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №982.

Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час дитина проживає з матір`ю.

ОСОБА_2 володіє спільною частковою власністю в розмірі 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У справі містяться скрін-копії електронного кабінету пацієнта, датовані 27 червня 2023 року, у яких зазначається інформація, що ОСОБА_3 регулярно проходить огляд у лікарів, зокрема педіатра, дитячого невролога, а також проходить різні програми медичних гарантій.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою місця проживання матері: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч.ч. 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами взагалі не існує спору з приводу місця проживання дитини, так як скаржник жодним чином не заперечує відносно того факту, що дитина проживає разом з матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки саме за відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Колегія суддів враховує, що сторони не зверталися до суду при розгляді цієї справи із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, крім того ОСОБА_1 не заперечує факт проживання дитини разом з матір`ю, тому враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та зустрічного позову про залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи та не змінюючи його.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, в оскаржуваній частині рішення суд першої інстанції не навів жодного аргументу відносно доцільності розгляду справи про розірвання шлюбу та вирішення питання про прийняття до розгляду зустрічного позову, щодо якого відсутній предмет спору, то колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про залишення проживання дитини разом з матір`ю. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що зустрічний позов в цьому провадженні поданий з додержанням вимог ст.ст. 175, 177, 193-194 ЦПК України, підсудний Оболонському районному суду міста Києва, підстав для його повернення, залишення без руху чи відмови у відкритті провадження у справі не встановлено. Тому необхідно його прийняти до спільного розгляду з первісним позовом за правилами загального позовного провадження, об`єднавши вимоги в одне провадження, оскільки дані позови пред`явлені до одних і тих же сторін, виникли з одних правовідносин, щодо одного предмета спору, об`єднання вище зазначених цивільних справ є необхідним для повного та об`єктивного розгляду спору, що існує між сторонами, обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки іншого шляху для пред`явлення вимоги про залишення проживання дитини разом з матір`ю, окрім як пред`явлення її шляхом подання до суду зустрічного позову в межах вирішення питання про розірвання шлюбу у ОСОБА_2 був відсутній, так як за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, що узгоджується з висновками викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19).

При цьому апеляційний суд враховує що звернення особи до суду з позовом є її абсолютним правом гарантованим Конституцією України та ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане право не може бути обмеженим чи звуженим за умови дотримання встановлених національним законодавством легальних процедур.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи усі обставини вказаної справи, вважає рішення суду в оскаржуваній частині законним та справедливим, таким, що відповідає верховенству права, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив його з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про залишення проживання дитини разом з матір`ю - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: