Справа № 352/2881/23
Провадження № 22-ц/4808/589/24
Головуючий у 1 інсанції Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю відповідача - ОСОБА_1 ; представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Науменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Олійником М.Ю. 19 лютого 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014-RO-82-124717293 від 19 січня 2022 року в розмірі 210 807,34 грн, а також судовий збір в розмірі 3162,11 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 19.01.2022 сторони уклали заяву-договір про відкриття поточного рахунку на надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-124717293. За умовами договору кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 208 931,10 грн на строк 72 місяці під фіксовану процентну ставку 23,9% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та сплати процентів за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 27.09.2023 відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 210 807,34 грн, яка складається з: 199 760,49 грн - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 6 984,72 грн; 11 046,85 грн - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 10 262,04 грн. Посилаючись на вказані обставини, АТ «Райффайзен Банк» просило позов задовольнити.

Рішенням Тисменицького районного суду від 19 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 014-RO-82-124717293 від 19 січня 2022 року в розмірі 210 807 грн 34 коп., а також 3162 грн 11 коп. судового збору.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд неправильно встановив обставини справи, неналежно оцінив надані докази та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що не заперечує факт несплати заборгованості, однак самі обставини, викладені у позові, не відповідають дійсності. Вважає, що банком порушено вимоги пункту 2.6. Договору, а саме: не дотримано процедури направлення йому вимоги, оскільки таку він не отримував. Вказує, що у Банку були відомості про його адресу реєстрації в АДРЕСА_1 та про адресу його проживання у м. Києві, а також електронна адреса. Апелянт зазначає, що при підписанні спірного договору адреса: АДРЕСА_2 не повідомлялась. Крім того, квартира за вказаною адресою не належить відповідачу, а тому направлення на цю адресу досудової вимоги вважає неправомірним. Зауважує, що за місцем реєстрації в с. Павлівка відправлення від позивача не було отримано, про що свідчить трекер АТ «Укрпошти». Апелянт вказує, що не отримував 21.10.2023 на адресу в м. Івано-Франківську відправлення від Банку особисто, оскільки проживав у м. Києві. Крім того, позивач не підтвердив, що саме містилося в надісланому листі, оскільки це був не цінний лист з описом вкладення, а рекомендовані повідомлення з повідомленням про вручення, що не відповідає висновкам Верховного Суду у справі №638/13683/15-ц.

На думку апелянта, позивач не виконав положення ч.4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» про направлення йому досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Відтак у зв`язку з недодержання банком процедури обов`язкового досудового врегулювання, вважає відповідач, позов не підлягає до задоволення.

Зважаючи на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Зазначив, що не заперечує факт існування заборгованості перед позивачем, а також не заперечує наданий Банком розрахунок простроченої та загальної заборгованості. Водночас, вважає, що відповідач не повідомив його належним чином про існування заборгованості та зобов`язання її повернути.

Представник АТ «Райффайзен Банк» в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Додатково пояснив, що сторони погодили у спірному кредитному договорі лише необхідність направлення вимоги банком позичальнику, що і було зроблено позивачем. Вказує, що ЗУ «Про споживче кредитування» не передбачено направлення вимоги цінним листом з описом вкладення, лист направлено рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення. Тому Банком направлено відповідачу дві вимоги: одну на адресу реєстрації - АДРЕСА_1 , а іншу на додаткову адресу місця проживання - АДРЕСА_2 . Вказану адресу повідомлено відповідачем Банку при укладенні інших кредитних договорів, зокрема в заяві на приєднання до Договору добровільного страхування життя від 15.03.2019. Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується трекінгом поштового відправлення.

Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав письмову вимогу банку про дострокове повернення кредиту, а тому у позивача виникло право вимагати у боржника погашення всієї кредитної заборгованості достроково. Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Райффайзен Банк» не повернуті, відтак місцевий суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за наданим кредитом у розмірі 210 807,34 грн.

З цим висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2022 року ОСОБА_1 підписав Заяву-Договір № 014-RO-82-124717293 про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» в сумі 208 931,10 грн строком на 72 місяці під фіксовану процентну ставку 23,9% річних, щомісячним платежем 5 487,82 грн (а.с. 37-42).

Згідно з п. 1.1. Заяви-Договору Банк надає Клієнту послугу споживчого кредиту, під яким розуміються грошові кошти, що надаються Клієнту шляхом зарахування коштів Кредиту на Поточний рахунок Клієнта з метою придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1.2. Заяви-Договору для надання послуги споживчого кредиту, Банк відкриває Клієнту Поточний рахунок «Для виплат» (далі - Поточний рахунок) в гривнях на умовах згідно пункту 4.1. Заяви-Договору.

Згідно з умовами п. 3.1. Заяви-Договору проценти сплачуються Клієнтом у визначену Графіком дату у складі щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у графіку, і розраховуються, виходячи з процентної ставки, передбаченої пунктом 2.3. заяви-договору.

Згодом, 23.05.2023 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та Позичальник в тому числі досягли згоди про зміну з 23.05.2023 умов погашення кредиту, а саме: тимчасово на період з 23.05.2023 по 20.09.2023 зменшення розміру щомісячного ануїтетного платежу за Кредитом, підписано новий Графік погашення кредиту, фактична заборгованість за кредитом збільшена на суму заборгованості за процентами та простроченими процентами, таке збільшення не супроводжується видачою кредитних коштів Позичальнику (відображено у Розрахунку заборгованості у рядку «Реструктуризація»).

Пунктом 2.6. Заяви-Договору сторони встановили, що у разі настання передбачених підпунктом 3.6.2. пункту 3.6. Статті 3 Розділу 6. Правил обставин Дефолту, Банк має право відмовити Клієнту в наданні Кредиту (з припиненням зобов`язання Банка надати Кредит) та/або вимагати дострокового виконання Клієнтом зобов`язань за Кредитом, включаючи повернення суми Кредиту, сплату Процентів, пені та інших платежів за Кредитом, про що направляє Клієнту письмове повідомлення. На письмову вимогу Банку Клієнт зобов`язаний здійснити дострокове погашення заборгованості за Кредитом у відповідності до умов, зазначених в письмовому повідомлені Банку. У разі невиконання цієї вимоги Банк має право вжити заходи для стягнення заборгованості Клієнта за Кредитом, які не суперечать законодавству України.

Також банком надано копію підписаного позичальником Паспорту споживчого кредиту від 19.01.2022 (а.с.34-36).

На підтвердження видачі кредитних коштів позивачем надано виписку по рахунку за здійсненими операціями (платежами) (т.1 а.с.24-32). Факт передачі кредитних коштів позичальнику не заперечується сторонами.

Водночас відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував - не здійснював щомісячно ануїтетними платежами погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим станом на 27.09.2023 утворилась заборгованість відповідача перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитним Договором в розмірі 210 807,34 грн (т. 1 а.с. 59-60).

27.09.2023 АТ «Райффайзен Банк» надіслав позичальнику Вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до змісту вимоги банк вимагав від ОСОБА_1 не більше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі зі сплатою процентів у сумі 210 807,34 грн. Якщо протягом встановленого вище строку боржником буде усунуто порушення умов Кредитного договору, в частині сплати простроченої кредитної заборгованості (за кредитом та відсотками), то дана вимога втрачає чинність (т.1 а.с. 22, 23).

Вказану вимогу АТ «Райффайзен Банк» направило за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 140) та на адресу квартири, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 9 -11, 16). Відповідно до відомостей про вручення згідно трекінгу 48 (т. 1 а.с. 55), поштове відправлення було вручене особисто 21 жовтня 2023 року (т. 1 а.с. 81).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014-RO-82-124717293 від 19.01.2022 станом на 27.09.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» становила 210 807, 34 грн, з яких: заборгованості за кредитом у розмірі -199 760,49 грн, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 6 984,72 грн; заборгованості за відсотками у розмірі - 11 046,85 грн, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 10 262,04 грн (т. 1 а.с.59-60).

У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, пунктом 9.5. Заяви-Договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-124717293 від 19.01.2022 сторони погодили, що Банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання клієнтом умов Заяви-Договору, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (т.1 а.с. 41).

Отже сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

Пунктом 2.6. Заяви-Договору, на який посилається апелянт, сторони встановили, що у разі настання передбачених підпунктом 3.6.2. пункту 3.6. Статті 3 Розділу 6. Правил обставин Дефолту, Банк має право відмовити Клієнту в наданні Кредиту (з припиненням зобов`язання Банка надати Кредит) та/або вимагати дострокового виконання Клієнтом зобов`язань за Кредитом, включаючи повернення суми Кредиту, сплату Процентів, пені та інших платежів за Кредитом, про що направляє Клієнту письмове повідомлення. На письмову вимогу Банку Клієнт зобов`язаний здійснити дострокове погашення заборгованості за Кредитом у відповідності до умов, зазначених в письмовому повідомлені Банку. У разі невиконання цієї вимоги Банк має право вжити заходи для стягнення заборгованості Клієнта за Кредитом, які не суперечать законодавству України.

Згідно п. 2.8. Договору клієнт зобов`язаний у строк, що не перевищує трьох календарних днів з дати настання обставин (а у випадку, якщо відповідні обставини вимагають негайного реагування, то при першій можливості), письмово повідомити Банк про настання обставин, які можуть вплинути на виконання ним обов`язків та/або на права Банку за кредитом.

З аналізу вищенаведених пунктів кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмової вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитом.

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Вказаний висновок міститься у постанові від 27 березня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі №521/21255/13-ц.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Оскільки Кредитний договір №014-RO-82-124717293, що укладений між АТ «Райффайзен Банк та ОСОБА_1 19.01.2022 є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20).

Досудову вимогу АТ «Райффайзен Банк» направило за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 140) та на адресу квартири, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 9 - 16), що підтверджується списком згрупованих відправлень АТ «Укрпошта» від 03.10.2023.

За адресою місця проживання ОСОБА_1 відправлення не отримано.

Водночас, вимогу, направлену на адресу квартири, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 вручено особисто. Вказане підтверджується відомостями про вручення згідно трекінгу 48 (т. 1 а.с. 55), поштове відправлення було вручене особисто 21 жовтня 2023 року (т. 1 а.с. 81).

Доводи апелянта, що квартири, на адресу якої було направлено вимогу, не належить відповідачу, а його дружині, а тому направлення на цю адресу досудової вимоги є неправомірним, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відповідь на запит суду право власності на згадану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с. 16). Наданий апелянтом витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого власником квартири є його дружина ОСОБА_3 , сформований станом на 13 червня 2019 року, а отже не є належним доказом. Крім того, в судовому засіданні відповідач не заперечував, що повідомляв банку інформацію про адресу вказаної квартири при вирішенні питань, пов`язаних з іншими кредитами.

Крім того, згідно з пунктами 92 та 99 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані листи підлягають доставці додому. Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування отримання ним листа банку із вимогою про необхідність виконання ним зобов`язань. Крім того, ані в умовах договору, ані в Законі України «Про споживче кредитування» не міститься обов`язку банку щодо направлення вимоги боржнику цінним лисом з описом вкладення, а тому такі доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає.

Посилання скаржника на висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц не можуть бути враховані під час розгляду вказаної справи, оскільки такі висновки не можуть вважатись релевантними під час застосування норм для вказаних правовідносин. Так, у постанові від 26 травня 2020 року Верховний Суд зазначив, що всупереч умов кредитних договорів позивач відправив повідомлення (вимоги) рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення. Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Разом з тим у цій справі умованаправлення з боку банку за адресою позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) була передбачена конкретним пунктом кредитного договору, погодженого сторонами. Натомість кредитний договір № 014-RO-82-124717293 від 19.01.2022, укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , такої умови не містить.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку виникло право дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи містять докази того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-124717293 від 19.01.2022 сума коштів в розмірі 210 807, 34 грн.

Вказаний розрахунок простроченої та загальної заборгованості визнано у засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 19 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складений 01 липня 2024 року.