УХВАЛА

24 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 185/9425/23

провадження № 61-16142ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості з оплати за послуги водопостачання

та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Комунальне підприємство «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради (далі - КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради) звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

з оплати за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 7 496,76 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 04 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь

КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованість з оплати за послуги водопостачання за період з 01 липня 2020 року до 31 березня 2023 року в сумі

7 496,76 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року змінено в частині задоволення позовних вимог про стягнення

з відповідачів заборгованості за період з 01 липня 2020 року до 31 березня

2023 року в сумі 7 496,76 грн та в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь

КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованість з оплати за послуги водопостачання за період з 01 липня 2020 року до 12 серпня 2022 року в сумі

7 376,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради судовий збір в сумі по 1 320,00 грн з кожного.

Стягнути з КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради на користь

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 64,83 грн по 32,41 грн кожному.

Відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення

з КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради витрат на професійну правничу допомогу.

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року в цій справі, в якій заявники, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року

та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2024 рік» з 01 січня 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості з оплати за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 7 496,76 грн, тобто ціна позову становить 7 496,76 грн.

Отже, зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(3 028,00 грн х 250 =757 000,00 грн).

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявники покликаються на підпункти а), б), в), пункту 2 частини

третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказують, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, вони позбавлені можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи,

та справа становить значний суспільний інтерес, та має для них виняткове значення.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки

є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має виняткове значення

для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору стосується питання загальнодержавного значення, а саме визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет цього спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того,

що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявники у касаційній скарзі не зазначили, в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на їх думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Фактично їх доводи зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, власного тлумачення застосування норм права у конкретній справі, а також необхідності переоцінки доказів,

що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Також заявники належним чином не обґрунтували, чому відповідно

до цивільного процесуального закону вони позбавлені можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням при розгляді інших справ.

Отже, заявники не зазначили у касаційній скарзі виняткових умов, за наявності яких постанова Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року підлягає касаційному оскарженню як у справі незначної складності, а суд касаційної інстанції таких виняткових умов не встановив.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки заявники оскаржили судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

з оплати за послуги водопостачання та водовідведення, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська