Номер провадження: 22-ц/813/2812/24
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Палиця Анатолія Володимировича, представника ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2023 року, постановлене під головуванням судді Пащенко Т.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у якому просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 000 грн. моральної шкоди завданої смертю сина, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 75 000 грн. моральної шкоди завданої смертю сина, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В обґрунтування свого позову зазначили, що 03 жовтня 2020 року в смт. Олександрівка, Одеської області відбулася ДТП за участю автомобіля «Nissan March», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер. Позивачі є батьками загиблого та їм внаслідок смерті сина завдана моральна шкода.

03 жовтня 2020 року за фактом даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001154 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. Ес.Ай.» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200855992, який діяв на момент настання ДТП станом на 03 жовтня 2020 року.

Позивачі вказують, що внаслідок вищевказаного наїзду на пішохода, та наслідків від нього, їм, батькам загиблого, завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що позивачі втратили доброго, клопітливого сина, який був їх опорою та надією в житті, який завжди разом із батьками розділяв їх радість та підтримував їх у важкі моменти, до якого батьки завжди зверталися за порадою, він був для них найближчою людиною. Також, загиблий підтримував батьків як морально так і матеріально. ОСОБА_3 втратила нормальний, спокійний сон, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan March», д.н.з. НОМЕР_1 ,на момент ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю (надалі ТДВ) «Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.» згідно полісу № 200855992 (чинного на дату ДТП). Відповідно, в ТДВ «Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.» було подано заяви про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою на загальну суму 60000,00 грн.: 30 000,00 грн. (1/2 страхового відшкодування відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку) для батька загиблого ОСОБА_2 ; 30 000,00 грн. (1/2 страхового відшкодування відповідно до п 27 3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку) для матері загиблого ОСОБА_3 . Виплата страхового відшкодування ТДВ «Страхова компанія "Ю.Ес.Ай» моральної шкоди на користь позивачiв не проводилась.

На думку позивачів, розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди позивачам, який заподіяно в наслідок смерті ОСОБА_4 , а тому позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи частку моральної шкоди, яка має бути відшкодована за рахунок ТДВ «Страхова компанія "Ю.Ес.Ай» (60 000,00 грн.), решта суми моральної шкоди завданої позивачам внаслідок загибелі ОСОБА_4 , в результаті ДТП, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 150 000,00 грн. (з розрахунку 210 000,00 грн. - 60 000,00 грн. = 150 000,00 грн.), тобто, по 75 000,00 грн. кожному з позивачів. У зв`язку із зазначеним, позивачі просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь моральну шкоду у розмірі по 75 000,00 грн. кожному.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави суму судового збору у розмірі 1 500 грн.

Не погодившись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив змінити заочне рішення в частині стягнення з нього моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановивши розмір стягнення моральної шкоди у розмірі по 30 000 грн. кожному позивачу.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції був позбавлений можливості об`єктивно прийняти рішення з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження міститься Акт Судово-медичного дослідження (обстеження) відповідно до якого загиблий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що не було враховано районним судом.

ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про перегляд заочного рішення, оскільки, на думку апелянта, нез`ясовані судом обставини у разі скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду, могли б суттєво вплинути на рішення суду, проте, суд першої інстанції відмовив у перегляді заочного рішення.

Таким чином, сукупність не з`ясованих судом обставин, а саме те, що загиблий пішохід ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного спяніння, переходив проїзну частину у темну добу в недозволеному місці, тобто з порушенням п. 1.1. ПДР України при цьому водій ОСОБА_1 керував технічно справним ТЗ не дають змогу вважати лише дії ОСОБА_1 винними не враховуючи поведінку пішохіда ОСОБА_4 .

У своєму відзиві адвокат Заставний Р.А., представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначив, що відсутні підстави для прийняття судом апеляційної інстанції доказів долучених до апеляційної скарги, так як стороною відповідача не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Також адвокат Заставний Р.А. звернув увагу, що органом досудового розслідування встановлено що причиною настання ДТП і як наслідок виникнення шкоди, було порушення відповідачем ПДР України.

Також зазначив, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції є належною аргументацією критеріям визначеним у ч. 3 ст. 23 ЦК України і присуджена сума відшкодування є домірною цій шкоді.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в результаті завдання смерті водієм, позивачам були завдані моральні та душевні страждання, які виразилися у загибелі їх сина, який був для них єдиною опорою та ОСОБА_3 знаходилася на його утриманні до дня його смерті та яка здійснила його поховання.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів в повній мірі погодитися не може, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03 жовтня 2020 року в смт. Олександрівка Одеської області відбулася ДТП за участю автомобіля «Nissan March», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №935090 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.15-16). Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер. (а.с 26)

03 жовтня 2020 року за фактом даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001154 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до повідомлення слідчого управління ГУНП в Одеській області від 01 лютого 2023 року досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням на час розгляду справи тривало, проводилися слідчі дії, спрямовані на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин провадження та прийняття обґрунтованого рішення.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03 січня 1989 року ОСОБА_4 був сином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 24).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 25).

Отже, в результаті дій водія ОСОБА_1 , який керував джерелом підвищеної небезпеки, наступила смерть ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

До обов`язків страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також у присуджені відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що за результатом розгляду справи судом ухвалено заочне рішення, при цьому до заяви про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_1 був наданий акт судово-медичного дослідження, на який також він посилається в своїй апеляційній скарзі.

Апеляційним судом даний акт приймається, як доказ, який не було долучено під час розгляду справи, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 участі у суді першої інстанції не приймав, а позивачі такий акт не надали до матеріалів справи.

З урахуванням прийняття судом апеляційної інстанції доказу акту, колегія суддів звертає увагу на обставини за яких стався нещасний випадок, а саме стан алкогольного сп`яніння потерпілого.

Відповідно до висновку експерта №215/224 при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 1,74 ‰, в сечі 2,88 ‰. Зазначена концентрація етилового спирту за життя могла відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня (а.с. 159-166, т.1).

Статтею 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеню вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеню її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого враховується, тоді, коли вона виражається у формі умислу або грубої необережності. Проста необережність потерпілого не впливає на відповідальність завдавача шкоди або на її розмір.

Вина потерпілого у формі грубої необережності може бути підставою для зменшення розміру відшкодування. При цьому критерієм для зменшення є ступінь вини потерпілого, а також ступінь вини особи, що завдала шкоди (в разі врахування вини як умови відповідальності).

Поняття грубої необережності, також як і поняття умислу цивільне законодавство не розкриває. Постанова Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» лише наводить приклади грубої необережності потерпілого: знаходження у нетверезому стані, нехтування безпекою руху (п. 2).

Для форми вини у вигляді грубої необережності характерно, що особа передбачала можливість настання негативних наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості таких наслідків, хоч повинна була або могла їх передбачити.

Крім того, відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду вбачається що пішохід ОСОБА_4 переходив дорогу поза межами пішохідного переходу, тобто в недозволеному місці, на що суд першої інстанції уваги не звернув (а.с.15, т.1).

Слід зазначити, що на відміну від ЦК УРСР 1963 р., який допускав можливість повної відмови у відшкодуванні шкоди за наявності грубої необережності потерпілого (ст. 454), чинний ЦК України допускає лише зменшення розміру відповідальності завдавача шкоди. Величина такого зменшення залишається на розсуд суду, з врахуванням конкретних обставин справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має врахувати вимоги розумності та справедливості, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті сина, а також поведінку ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив правила дорожнього руху.

За таких підстав апеляційний суд виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що по 30 000 грн. для кожного позивача буде достатнім для відшкодування моральних страждань, з посиланням на те, що такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачів.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, виходячи з підстав пред`явленого позову, з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань позивачів, колегія суддів вважає, що виниклі події, спричинили позивачам, моральну шкоду, а також враховуючи положення ст. 23 ЦК України, роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», колегія суддів вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. на користь ОСОБА_2 та 30 000 грн. на користь ОСОБА_3 .

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційна скарга адвоката Палиця А.В., представника ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2023 року підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми моральної шкоди до 30 000 грн. на користь ОСОБА_2 , та 30 000 грн. на користь ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що апеляційна скарга адвоката Палиця А.В., представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з держави на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 250 грн., що відповідає пропорційності заявлених позовних вимог та з урахуванням звільнення від сплати судового збору за подання позову.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Палиця Анатолія Володимировича, представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_4 », на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_5 », моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_4 », на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_6 », моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_4 » за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова