Справа № 953/1659/24
Провадження № 2/953/1843/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засіданні Кузьменко Б.С.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 шляхом пред`явлення позовної заяви, в якій просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 631186143 в розмірі 168549,23 гривень та суму сплаченого судового збору.

На обгрунтування позовної заяви заначив наступне. 04 лютого 2023 року ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631186143. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а останній в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 168549,23 гривен.

Позивач зазначив, що з метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу від 25 січня 2024 року щодо виконання договірних зобов`язань, однак таку відповідач таку вимогу залишив без реагування.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника утворилась заборгованість за договором, яка становить 168549,23 гривень.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

12 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 надані до суду додаткові письмові пояснення, в яких представник зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача становить 168 549,23 грн, з яких 66 202,89 тіло кредиту, 85 277,67 грн прострочене тіло кредиту, 14 066,09 відсотки за користування кредитом, 3 002,58 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). Станом на 12.03.2022 заборгованість відповідача становила 89 900 грн за тілом кредиту та 1 745,20 за відсотками. За ставкою 35,99 відсотків річних за період з 12.03.2022 до дати розрахунку 17.07.2023 на тіло кредиту 89 900 грн = аналогічній сумі 168 549,23 згідно заявленого розрахунку заборгованості.

Аргументи учасників справи.

11 квітня 2024 року представник відповідача адвокат Калмикова Людмила Костянтинівна надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не грунтуються на вимогах закону, з наступних підстав. Так, позивач зазначив, що 04 лютого 2023 року відповідач уклав з позивачем угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631186143 (кредитний договір). В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного 04 лютого 2023 року. 3 матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що 13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» із анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк».

У вказаній заяві містяться особисті анкетні дані відповідача та прохання відкрити поточний рахунок на його ім`я у гривні/доларах США/євро, а також повідомлення про підтвердження акцепту публічної пропозиції та укладення договору з Акціонерним товариством «Альфа- Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua.

13 червня 2019 року позивач підписав оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії 200000 гривень; процентна ставка фіксована 35,99 % річних.

Представник відповідача зазначає, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 168549,23 гривень. При цьому, у вказаному розрахунку не зазначені ані номер та дата кредитного договору, ані період, за який нарахована заборгованість.

Відповідач просить суд звернути увагу, що згідно наданого розрахунку заборгованості: заборгованість за тілом кредиту на кінець періоду (не вказаного якого) складає 66202,89 гривень, заборгованість по відсотках на кінець періоду (не вказаного якого) складає 14066,09 гривень, овердрафт (несанкціонована заборгованість) на кінець періоду (не вказаного якого) складає 3002,58 гривень, що разом становить 83271,56 гривень, а не 168549, 23 гривень, як просить позивач. Також відповідач зазначає, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості неможливо встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 , періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та час внесення відповідачем платежів тощо. Тобто, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитом у розмірі 168549, 23 гривень.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є достатнім доказом розміру заборгованості у розумінні приписів ст. 80 ЦПК України.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідач звертає увагу суду, що позивачем до позовної заяви додана виписка по рахунку (договір № 631186143) за період з 13 червня 2019 року по 17 липня 2023 року. Однак, відповідач зауважує, що позивач в обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного саме 04 лютого 2023 року, натомість виписку по рахунку надає за період з 13 червня 2019 року по 17 липня 2023 року. Враховуючи той факт, що відсутні належні, допустимі, достовірні і достатні докази невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного 04 лютого 2023 року, відповідач просить в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити за недоведеністю позовних вимог позивача.

Рух справи

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року клопотання представника позивача Рудницького Юлія Ігоровича про проведення судового засідання в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитуповернуто без розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року клопотання представника позивача Рудницького Юлія Ігоровича про проведення судових засідань в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 18 листопада 2024 року та 02 грудня 2024 рокуповернуто без розгляду.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Представник позивача Рудницький Ю.І. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача Калмикова Л.К. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

13 червня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 631186143, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа Банк» підписані анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту, довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб та заява (акцепт) № 248.631186143.111; 227.631186143.111 від 13 червня 2019 року про прийняття пропозиції укласти договір страхування, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит, сума якого складає 200000 гривень зі сплатою за користування кредитом 35,99% річних строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору.

Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 631186143 від 13 червня 2019 року станом на 17 липня 2023 року загальна сума заборгованості складає 168549,23 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 66202,89 гривень; сума прострочених платежів по тілу кредиту - 85277,67 гривень; відсотки за користування кредитом 14066,09 гривень; овердрафт (несанкціонована заборгованість) 3002,58 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 25 січня 2024 року, що підтверджується списком згрупованих відправлень «ТОР 4-СС (А-Л) 8/2024 та фіскальним чеком від 26 січня 2024 року АТ «Укрпошта».

Згідно Витягу з Державного реєстру банків 01 грудня 2022 року внесено запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа банк») на Акціонерне товариство «Сенс банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Нормами частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Під час розгляду справи встановлено, що 13 червня 2019 року між відповідачем ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 631186143, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, та інші документи, які в сукупності становлять кредитний договір.

Відповідно до оферти відповідач запропонував АТ «Альфа Банк» укласти з ним Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в акціонерному товаристві «Альфа Банк». Підставою для укладення угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком.

Зі змісту зазначеного договору вбачається, що відповідач підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Кредитний договір № 631186143 від 13 червня 2019 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін.

Отже, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

У паспорті споживчого кредиту від 13 червня 2019 року між сторонами визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг.

Відповідно до Умов договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по витратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 200000 гривень з можливістю розпоряджатись вказаними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Водночас, відповідач отримавши кредитні кошти та користуючись ними протягом певного періоду, про що вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, допустив порушення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом.

Отже, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № 631186143 від 13 червня 2019 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернув, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 66202,89 гривень та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 85277,67 гривень.

Що стосується відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає таке.

Так, сторони в кредитному договорі № 631186143 від 13 червня 2019 року погодили, що за користування кредитними коштами процентна ставка становить 35,99% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла та простроченого тіла кредиту, а також заборгованості за нарахованими відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем проводилось нарахування відсотків на кредит у встановленому сторонами договору розмірі, сума заборгованості по процентам за користування кредитом становить 14066,09 гривень, які також підлягають стягненню.

Крім того, підписавши кредитний договір, відповідач надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (винагороди, овердрафту та інших), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.

Отже, офердрафт (несанкціонована заборгованість) також підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Сенс Банк».

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав суду обґрунтований контррозрахунок як на підтвердження факту дотримання ним встановлениого договором графіку платежів, так і на спростування наведених банком розрахунку заборгованості в частині основної суми кредиту та нарахованих процентів.

На підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості позивач, серед іншого, надав до суду виписку з його рахунку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Подібні висновки викладені у також постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, на яку є посилання у касаційній скарзі, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Враховуючи викладене, надані банком розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку боржника, які містять відомості щодо руху коштів за кредитним зобов`язанням та складових заборгованості, є належними та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 77, 80 ЦПК України щодо наявності заборгованості та її розміру.

У свою чергу, як вже зазначено судом, відповідач не надав свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, останнім не спростований факт наявності та розміру заборгованості.

З огляду на це, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність позивачем наявності заборгованості та її розміру.

Нерозуміння природи договору, складність розрахунку, не звільняє сторони від обов`язку виконання умов договору.

Доводи відповідача про відсутністьналежних, допустимих, достовірних і достатніх докази на підтвердження невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного 04 лютого 2023 року, не впливають на висновки суду щодо доведеності позовних вимог, з огляду на таке.

Як свідчить прохальна частина позовної заяви, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 631186143. Вказаний договір був укладений 13 червня 2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Зазначення позивачем у позовній заяві дати укладення договору 04 березня

2023 року суд вважає суто технічною помилкою, що не впливає на зміст та суть правовідносин, що виникли між сторонами.

Інші доводи відповідача, викладені у відзиві жодним чином не спростовують висновки суду про задоволення позову.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Згідно меморіального ордеру № 184690299 від 23 січня 2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265,280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 631186143 від 13 червня 2019 року у розмірі 168549 (сто шістдесят вісім тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 24 грудня 2024 року.

Суддя Т.В.Бобко