Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/296/24

Провадження № 2/439/201/24

07 червня 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА»,

третя особа,

яка не заявляє

самостійних вимог

щодо предмету спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ухвалив таке рішення.

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», в яких просив суд визнати виконавчий напис за № 9591 від 22 грудня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, просить суд стягнути зі Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис за № 9591, яким звернено стягнення зі ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 1 від 15 березня 2021 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» заборгованості у сумі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок.

Позивач звертає увагу, що 13 липня 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем, на підставі виконавчого напису за № 9591 від 22 грудня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, відкрито виконавче провадження за № 69401248.

На думку позивача, такий виконавчий напис суперечить законодавству України та є таким, що не підлягає виконанню. Оскільки не дотримано умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відтак, між сторонами існує реальний спір та на момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення.

Позивач мотивує, що відповідачем безпідставно отримані грошові кошти позивача у розмірі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок. Позаяк оскільки оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то відсутня жодна правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від позивача. Тому вказані кошти підлягають поверненню.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

08 лютого 2024 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача: адвоката Пащука Артема Ігоровича надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити такі. Також, просив суд здійснити розподіл судових витрат за рахунок відповідача на користь позивача. Заявлені вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підтримує частково у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, про що надав суду докази понесення відповідних судових витрат.

Відповідач судове засідання участь свого представника не забезпечив. належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Хоча належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи.

За змістом нормативних положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1172 від 29 червня 1999 року, вчинено виконавчий напис за № 9591, яким звернено стягнення зі ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором за № 1 від 15 березня 2021 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» заборгованості у сумі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок, що підтверджується наданою суду копією Виконавчого напису (а.с. 15).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 13 липня 2022 року, на підставі виконавчого напису за № 9591, який виданий 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, відкрито виконавче провадження за № 69401248, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2022 року; Інформацією про виконавче провадження від 27 січня 2024 року (а.с. 16-21).

У виконавчому провадженні за № 69401248 від 13 липня 2022 року вчинено низку виконавчих дій. Зокрема станом на 04 грудня 2023 року із рахунків боржника: ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2023 року (а.с. 22-23).

Мотиви суду.

Щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За загальними правилами статей 15-16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі: Порядок).

Підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника: фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі: Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Водночас, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Однак нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відтак з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27 березня 2019 року (єдиний унікальний номер справи: 137/1666/16-ц).

За змістом положень статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із доказів у справі вбачається, що позивач, вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що правова природа безспірності такого виконавчого напису є недоведеною. На думку позивача між сторонами існує спір стосовно виникнення договірного зобов`язання (кредитного договору за № 1 від 15 березня 2021 року), що вже безумовно свідчить про відсутність характеру безспірності.

При вирішення питання по суті, суд виходить із того, що відповідачем та приватним нотаріусом всупереч вимог статті 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів існування безспірності заборгованості позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» за кредитним договором за № 1 від 15 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису.

У свою чергу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, не надала суду жодних документів, які слугували підставою для винесення нею оспорюваного виконавчого напису за № 9591 від 22 грудня 2021 року.

Окрім цього, суд зауважує ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (єдиний унікальним номер справи: 826/20084/14), залишеної в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині:

-пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису за № 9591 від 22 грудня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем.

Щодо стягнення грошових коштів, які набуті без достатньої правової підстави.

За правилами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 Глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

-повернення виконаного за недійсним правочином;

-витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

-повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

-відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

-набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

-відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки у досліджуваній справі виконавчий напис за № 9591 від 22 грудня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення зі ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 1 від 15 березня 2021 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» заборгованості у сумі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Позаяк грошові кошти не були сплачені ОСОБА_1 добровільно, а їхнє стягнення відбувалось примусово, шляхом відрахування зі доходу та списання коштів з банківського рахунку на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» зобов`язаний повернути позивачеві: ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти.

Оскільки перед судом доведено, що у межах виконавчого провадження за № 69401248 від 13 липня 2022 року стягнуто зі боржника: ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», а такі грошові кошти є набутими без достатньої правової підстави, необхідно повернути визначені грошові кошти на рахунок позивача, що відповідатиме вимогам статті 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивач: ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: Товариства з обмежено відповідальністю «КФ.ЮА» необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви, на рахунок позивача: ОСОБА_1 , що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами у справі встановлено, що 29 січня 2024 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Артема Пащука», в особі керуючого: Пащука Артема Ігоровича, укладено договір про надання правової (правничої) допомоги за № 012903/24 (а.с. 44).

Пунктом 1.1. Розділу 1 вищевказаного договору визначено, що бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, зокрема щодо складання процесуальних документів, а також представництва та захисту інтересів клієнта.

Розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану правову допомогу визначений у Додатку до договору та фактично становить сталу суму в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується наданій суду на дослідження копією Додатку до такого договору (а.с. 45).

Адвокатським бюро «Артема Пащука» надано належним чином та у повному обсязі ОСОБА_1 професійну правничу допомогу в цивільній справі запозовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Про це свідчить наданий суду акт прийому-передачі надання юридичних послуг від 08 березня 2024 року (а.с. 50).

Фактично понесені судові витрати позивача: ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в досліджуваному цивільному провадженні становлять 5 000 (п`ять тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 08 березня 2024 року (а.с. 51).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц).

Із доказів у справі, зокрема договором про надання професійної правничої допомоги за № 012903/24 від 29 січня 2024 року вбачається, що сторони узгодили між собою регулювання ціни договору з фіксованою ставкою надання послуг у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Однак, під час підписання акту прийому-передачі надання юридичних послуг від 08 березня 2024 року, договірні сторони зазначили, що фактичний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У подальшому, до моменту виходу суду до нарадчої кімнати, представником позивача заявлено клопотання про долучення письмових доказів на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Такі докази подані позивачем до початку виходу суду до нарадчої кімнати, що з огляду на частину 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України повністю відповідає законодавчо встановленому терміну, протягом якого можна подати докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача: адвокатом Пащуком Артемом Ігоровичем та витрати, які були понесені позивачем: ОСОБА_1 за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Відтак, суд вважає, що фактично понесені судові витрати позивачем за надану професійну правничу допомогу у досліджуваній цивільній справі становлять: 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що у повні мірі буде відповідати понесеним судовим витратам на професійну правничу допомогу позивачем у зв`язку із розглядом досліджуваного цивільного провадження.

На підставі статтей 87-88 Закону України «Про нотаріат», статтей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 158, 258-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис за № 9591 від 22 грудня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 494 (двадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 70 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 07 червня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», місцезнаходження: Київська область, місто Київ, вулиця Вадима Гетьмана, будинок 6А, офіс: 602, .

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, місцезнаходження: Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, будинок 12.

Суддя Б.М. Петейчук