Провадження № 2/752/6764/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Овдій-Барандич В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та просить стягнути з відповідача 1 на свою користь страхове відшкодування в розмірі 71 080,30 грн., матеріальні збитки за проведення дефектування автомобіля в розмірі 2 250,00 грн., стягнути з відповідача 2 на свою користь матеріальні збитки, спричинені внаслідок ДТП, у розмірі 142 014,72 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір, витрати на проведення вартості матеріального збитку в розмірі 4 000,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

В обгрунтування позову зазначає, що є власником автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 . 12.05.2024р. приблизно о 14:42 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Академіка Заболотного в м. Києві, порушив вимоги пункту 10.9 ПДР, України, а саме - під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення із транспортним засобом Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.07.2023р. у справі №752/10918/24 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218354833 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 160 000,00 грн., франшиза - 2 500,00 грн. Згідно звіту про оцінку вартості

матеріального збитку від 21.06.2024р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 133 464,10 грн, в тому числі ПДВ - 11 722,54 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 261 256,28 грн.; ринкова вартість Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , до моменту ДТП, складає 756 458,91 грн. Позивач звернулась до відповідача 1 із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. 15.05.2024р. страховим комісаром Аралкіним В.І. здійснено огляд автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено протокол огляду транспортного засобу. 16.05.2024р. позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення додаткового огляду автомобіля, оскільки без зняття навісного обладнання неможливо було визначити внутрішні пошкодження автомобіля при зовнішньому огляді. 16.05.2024р. представником відповідача 1 здійснено додатковий огляд, зафіксовано внутрішні пошкодження. Відповідач 1 запропонував позивачу погодити суму страхового відшкодування в розмірі 44 025,33 грн., однак позивач вказану суму не погодила. Однак 11.06.2024р. відповідач 1 перерахував позивачу кошти в розмірі 48 161,26 грн. у рахунок страхового відшкодування. Про те, що позивач не згодна із сумою відшкодування, вона неодноразово повідомляла відповідача 1. Згідно листа відповідача 1 від 27.06.2024р. під час розрахунку страхового відшкодування наданий власником автомобіля рахунок №СВ000004236 від 16.05.2024р., отриманий під час додаткового огляду автомобіля, не передбачає підстав для доплати страхового відшкодування, оскільки зазначені в наряді-замовленні найменування робіт, що необхідні для повного відшкодування, не відповідають протоколу огляду від 15.05.2024р. Таким чином, як вказує позивач, розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, має визначатись виходячи з вказаної у звіті суми відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні із зменшенням розміру страхового відшкодування на суму ПДВ на запчастини (121 741,56 грн.) з урахуванням безумовної франшизи (2 500,00 грн.) та вже здійсненого страхового відшкодування (48 161,26 грн.) і має дорівнювати 71 080,30 грн. Окрім того, з відповідача підлягають до стягнення матеріальні збитки в сумі 2 250,00 грн. за проведення дефектування автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , що загалом становить 73 330,30 грн. Крім того, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням зносу, яке є в межах відповідальності страховика, з урахуванням франшизи становить 121 741,56 грн. Тому на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу (261 256,28 грн.) та розміром страхового відшкодування страховика (121 741,56 грн.) з урахуванням франшизи (2 500,00 грн.), загалом 142 014,72 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.09.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від відповідача 1надійшов письмовий відзив на позовну заяву, за яким він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що порядок визначення розміру збитку та виплати страхового відшкодування згідно полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників

наземних транспортних засобів здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 11.01.2024р. потерпіла звернулась до відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування. 13.05.2024р. за участю представника позивача проведено огляд пошкодженого автомобіля, за результатом якого було складено зведену калькуляцію відновлювального ремонту на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно висновків якої матеріальних збиток в результаті пошкодження автомобіля в ДТП склав 55 661,26 грн. (з урахуванням зносу 70%) та за вирахуванням ПДВ. Результати цього огляду були покладені в основу зазначеної зведеної калькуляції з визначення розміру матеріального збитку. На підставі зібраних документів та у відповідності до вимог чинного законодавства було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 48 161,27 грн. (без ПДВ та з врахуванням зносу за мінусом 2 500,00 грн. франшизи). Таким чином, відповідач 1 належним чином виконав свої зобов`язання.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача 2 направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, як вбачається, вказані документи були направлені на адресу відповідача 2: АДРЕСА_1 , що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №769720 від 04.09.2024р. є адресою реєстрації відповідача 2.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_1 є власником автомобіля Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 12.05.2024р. приблизно о 14 годині 42 хвилини, керуючи транспортним засобом Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Академіка Заболотного в м. Києві, порушив вимоги пункту 10.9 ПДР України, а саме - під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія

ОСОБА_3 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.07.2024р. у справі №752/10918/24, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Land Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , на дату настання ДТП була забезпечена в ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218354833 з визначеною страховою сумою за шкоду майну в розмірі 160 000,00 грн., франшиза - 2 500,00 грн..

Позивач, як потерпіла в ДТП особа, звернувся до відповідача 1 15.05.2024р. із повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування.

15.05.2024р. автомобіль позивача був оглянутий, про що складено протокол (акт) огляду транспортного засобу.

На підставі цього протоколу огляду відповідачем 1здійснено розрахунок страхового відшкодування на суму 48 161,26 грн., складено страховий акт №ОЦВ-СП-24-33-8563/1 про виплату страхового відшкодування в сумі 48 161,26 грн. та перераховано позивачу 11.06.2024р. 48 161,26 грн. страхового відшкодування.

Позивач не погоджується із визначеною відповідачем 1 сумою страхового відшкодування та надає на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, звіт про оцінку вартості матеріального збитку №72/73.06.24 від 21.06.2024р., за яким матеріальний збиток, завданий власникові Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 133 464,10 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 261 256,28 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 133 464,10 грн.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода , заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Таким чином, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. (правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Отже, відповідач 1, уклавши з відповідачем 2 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяв на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником іншій особі внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Позивача стверджує, що розрахована страховиком сума страхового відшкодування є недостатньою, не відповідає реальному розміру завданих збитків.

Згідно Звіту №72/73.06.24 від 21.06.2024р., виготовленого ФОП « ОСОБА_5 », матеріальний збиток, завданий власникові Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 133 464,10 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 261 256,28 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ Volvo, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 133 464,10 грн.

У вказаному Звіті встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 45 430,00 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 17 698,87 грн., вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, - 198 127,41 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,645.

Згідно калькуляції та розрахунку страхового відшкодування, наданого відповідачем 1, вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу деталей, що замінюються) - 111 647,61 грн., вартість деталей, що змінюються, без урахування зносу - 87 123,36 грн., вартість деталей, що замінюються, з урахуванням зносу - 26 137,01 грн., вартість ремонтних робіт - 14 170,00 грн., вартість матеріалів, що використовуються для відновлювального ремонту, - 10 354,25 грн., розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що замінюються) - 50 661,26 грн., франшиза - 2 500,00 грн.

Разом з тим, як вбачається, 16.05.2024р. позивач зверталася до відповідача 1 із заявою про призначення додаткового огляду автомобіля у зв`язку з прихованими пошкодженнями автомобіля, які неможливо виявити при зовнішньому огляді без зняття навісного обладнання (бампер).

Як зазначає позивач, 16.05.2024р. представником відповідача 1 було здійснено додатковий огляд автомобіля та зафіксовано внутрішні пошкодження автомобіля.

При цьому відповідно до листа відповідача 1 від 27.06.2024р. №09-02-17 при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 15.05.2024р. пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, вказане свідчить про те, що до розрахунку відповідача 1 не увійшли зафіксовані 16.05.2024р. внутрішні пошкодження автомобіля, а тому цей розрахунок не може бути прийнятий до уваги.

Суд також відмічає, що сторонами у справі не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Як встановлено вище, згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове

страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно Звіту №72/73.06.24 від 21.06.20024р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного знову складових, становить 133 464,10 грн., а тому виходячи з перерахованої відповідачем 1 суми страхового відшкодування в розмірі 48 161,26 грн., а також суми франшизи - 2 500,00 грн., відповідач 1 має відшкодувати позивачу 82 802,84 грн. (133 464,10 грн. - 48 161,26 грн. - 2 500,00 грн.). Однак оскільки позивач просить стягнути з відповідача 71 080,30 грн., то саме ця сума стягується з відповідача 1.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач поніс витрати в розмірі 2 250,00 грн. на дефектування автомобіля після ДТП, основним завданням якого є аналіз стану різних вузлів і агрегатів автомобіля, виявлення наявних пошкоджень, а також визначення причин їх поломки або підвищеної зношеності. Ці витрати підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

Щодо відповідача 2, то позивачем розраховано заборгованість щодо нього в розмірі 142 014,72 грн., як різницю між сумою відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу (261 256,28 грн.) та розміром страхового відшкодування страховика (121 741,56 грн.) із урахуванням франшизи (2 500,00 грн.). З цим розрахунком суд не може погодитись, оскільки згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка є винуватцем у завданні шкоди, для повного відшкодування завданою нею шкоди має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди (в даному випадку 133 464,10 грн.) і страховою виплатою (відшкодуванням) (у даному випадку 48 161,26 грн. + 82 802,84 грн.).

Отже, виплатою відповідача 1 покривається в повному обсязі матеріальний збиток позивача за вирахуванням суми франшизи, яка з урахуванням положень п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає до стягнення з відповідача 2.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 1 на користь позивача 71 080,30 грн. в рахунок відшкодування шкоди, 2 250,00 грн. витрат на дефектування автомобіля, а також стягнення з відповідача 2 на користь позивача 2 500,00 грн. суми передбаченої договором страхування франшизи.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача 1 підлягає до стягнення на користь позивача 728,84 грн. судового збору, з відповідача 2 - 24,87 грн., з відповідача 1 на користь позивача підлягає до стягнення 3 868,00 грн. суми витрат на проведення оцінки матеріального збитку, з відповідача 2 - 132,00 грн.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті

відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, як вбачається з положень ст. 137 ЦПК України, її дія поширюється тільки на витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Адвокати - це особи, які володіють спеціальними знаннями у сфері права і практичним досвідом ведення справ у суді, для яких захист і надання допомоги в захисті прав, свобод та інтересів інших осіб - професійне заняття.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Професійна допомога при розгляді цивільної справи в суді є надзвичайно важливою та необхідною гарантією реалізації, захисту та охорони прав та свобод людини і громадянина в Україні.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2)

необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір №362/24 про надання правової допомоги від 12.06.2024р., укладений з Адвокатським бюро «Мельниченко та партнери», платіжну інструкцію №0.0..1 від 12.06.2024р. на суму 25 000,00 грн.

Згідно з п. 1.1. цього Договору Бюро зобов`язується надати правову допомогу клієнту під час розгляду цивільної справи щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 12.05.2024р., а також стягнення страхового відшкодування під час розгляду справи за страховим випадком, у суді першої інстанції, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, на умовах і в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з підпунктом 2.3.1. Договору клієнт зобов`язується оплатити послуги Бюро вартістю 25 000,00 грн. протягом трьох банківських днів з дня підписання Договору.

Суд зазначає, що надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, складність справи, виходячи з критеріїв виправданості витрат, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача 1 - 9 670,00 грн., з відповідача 2 - 330,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 71 080,30 (сімдесят одна тисяча вісімдесят грн. 30 коп.) грн. страхового відшкодування, 2 250,00 (дві тисячі двісті п`ятдесят грн. 00 коп.) збитків за проведення дефектування автомобіля.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) грн. суми франшизи.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 728,84 (сімсот двадцять вісім грн. 84 коп.) судового збору, 3 868,00 (три тисячі вісімсот шістдесят вісім грн. 00 коп.) витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 9 670,00 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24,87 (двадцять чотири грн. 87 коп.) судового збору, 132,00 (сто тридцять дві грн. 00 коп.) витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 330,00 (триста тридцять грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ).

Відповідач 2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 27.12.2024р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА