Справа № 524/8952/24
Провадження №2/524/3238/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2024 місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Мельник Н.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача (адвоката) Веснянка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.12.2021 ОСОБА_1 уклав із АТ «Сенс Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501402729 (далі кредитний договір), копія якого додається. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором.

Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 279289,93 грн (додається).

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

У обґрунтування юридичних підстав позову позивач посилається на положення ст.ст. 526, 536, 546, 549, 550, 553, 554, 610-611, 624, 626, 627, 628, 1048, 1054, 1056-1, 1069, 1070 ЦК України, а також на пункт 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012, згідно якого договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, у якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Позивачем зазначено про вжиття заходів досудового врегулювання спору, які позитивних результатів не спричинили. Вказують у позові, що відповідач свідомо не скористався своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором.

30.08.2024 ухвалою судді відкрите відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30.09.2024. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати до суду відзив по суті позовних вимог та всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а позивачеві - подати до суду відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання копії відзиву. Роз`яснено відповідачу про право пред`явлення зустрічного позову у строк для подання відзиву.

26.09.2024 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без їх участі.

27.09.2024 та 01.11.2024 до суду надійшли заяви ОСОБА_1 та його представника про відкладення розгляду справи та надання матеріалів справи для ознайомлення, у зв`язку із неотриманням позову з додатками.

30.09.2024 відповідач отримав копію позову з додатками, судове засідання не відбулось.

04.11.2024 позивач у судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

04.11.2024 ухвалою суду клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволене, розгляд справи відкладено.

12.11.2024 у судове засідання з`явився представник відповідача. Не з`явились позивач та відповідач, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи.

Представник позивача просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі відповідно до змісту позову, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частини 1, 2 ст. 223 ЦПК України).

Станом на 13 год 12.11.2024 до суду не надано відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, зустрічного позову, інших заяв та клопотання з процесуальних питань. Канцелярією суду такі документи також не передавались.

У судовому засіданні представник відповідача (адвокат) Веснянко О.М. повідомив, що ним через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Звернув увагу суду на недійсність угоди про надання споживчого кредиту № 501402729 від 07.12.2021 в силу закону. Зазначив, що обґрунтування вимог позовної заяви не відповідають дійсності, просить суд застосувати наслідки недійсності правочину щодо договору споживчого кредиту №501402729 від 07.12.2021 з урахуванням наступного.

Додані до позову акцепт на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501402729 від 07.12.2021 з додатком 1 (далі - акцепт або договір про споживчий кредит); оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501402729 від 07.12.2021; паспорт споживчого кредиту від 07.12.2021 не містять підпису споживача (позичальника) ОСОБА_1 .

Відповідач не отримував від позивача вимоги про досудове врегулювання спору від 06.11.2023 щодо невиконання договірних зобов`язань, про яку зазначено в позові, та копія якої міститься в матиеріалах справи. Докази, які підтверджують факт отримання відповідачем такої досудової вимоги, матеріали справи не містять. Зазначає, що підпис є невід`ємним елементом та реквізитом письмової форми договору, наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину та забезпечувати їх ідентифікацію.

Представник відповідача вказує також на те, що примірник договору про споживчий кредит не передавався ОСОБА_1 невідкладно після підписання договору сторонами на виконання абзацу 1 частини 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування». У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт передачі або направлення на електронну адресу споживача та докази отримання ним примірника договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа з додатки у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору з додатками, зокрема шляхом направлення на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 як вказано в оферті.

12.11.2024 у судовому засідання оголошено перерву для отримання особистих пояснень відповідача ОСОБА_1

22.11.2024 судове засідання по справі не відбулось у зв`язку із відсутністю електропостачання у приміщенні суду.

22.11.2024 до суду представником відповідача надано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

22.11.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий через систему «Електронний суд» в межах строків, визначених в ухвалі про відкриття провадження по справі, а саме: 11.11.2024.

25.11.2024 судом зареєстровано повторно відзив на позовну заяву, поданий через систему «Електронний суд» 22.11.2024.

16.12.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке 17.12.2024 ухвалою судді залишено без задоволення у зв`язку із тим, що всупереч вимог частини 2 ст.212 ЦПК України представником заявника не надано докази направлення заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції іншим учасникам справи. Крім того, роз`яснено позивачу та його представнику право брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості шляхом подання відповідної заяви до суду, який розглядає справу, з дотриманням порядку, визначеного ч. 2 ст. 212 ЦПК України.

17.12.2024 представником відповідача надано суду доповнення до відзиву.

20.12.2024 до суду надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи нової довіреності представника.

26.12.2024 у судовому засіданні відповідач пояснив, що у грудні 2021 року банк підвищив для нього кредитний ліміт на банківській карті. Очікував, що його викличуть до банківської установи або направлять відповідні документи для підписання на електронну пошту. Самостійно до банку з цього приводу не звертався. Підтвердив, що користувався кредитними коштами, які надійшли від банку на банківську картку, не заперечував проти їх погашення, однак зазначив, що не погоджується із вимогами банку про стягнення з нього відсотків, оскільки ніяких документів не підписував. Після початку оголошення воєнного стану на території України у засобах масової інформації поширювалась інформація, що банк у якому оформлена кредитна картка, є проросійським, а тому не хотів підтримувати країну агресора, погашаючи заборгованість на цій картці. Крім того, на той момент підприємницька діяльність, якою займається, прибутку не приносила. Після зміни найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», не знав кому здійснювати платежі по кредитній картці. Картка була активна орієнтовно протягом 2-4 місяців після оголошення воєнного стану, потім не міг зняти кошти з неї і поповнити її.

У судовому засіданні представник відповідача просив застосувати до кредитного договору наслідки недійсності правочину. Гроші були зараховані на кредитну карту позивача, однак не відомо на яких умовах. Крім того, відсутні докази направлення банком та отримання відповідачем споживчого кредитного договору, як наслідок банк не виконав свого обов`язку доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) переданий споживачу відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Банком не доведено, що відповідач обізнаний із істотними умовами кредитного договору, оскільки зазначеного договору відповідач не підписував.

Після чого, відповідач ОСОБА_1 підтримав свого адвоката у повному обсязі, просив застосувати до споживчого кредитного договору недійсності правочину.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Заслухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, у тому числі відзив та додаткові пояснення до нього, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що до позову додано наступні документи: акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501402729 від 07.12.2021 з додатком 1; оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501402729 від 07.12.2021; паспорт споживчого кредиту від 07.12.2021.

У цих документах наявні графи для підписання споживачем ОСОБА_1 , а тому його підпис є невід`ємним реквізитом. Між тим надані позивачем документи, не підписані відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").

Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один із оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

З урахуванням зазначеного, судом не встановлено доведення позивачем зазначеного обов`язку.

Позивачем також не доведено отримання відповідачем вимоги про досудове врегулювання спору, матеріали справи не містять відомостей про отримання або не отримання такої вимоги відповідачем від позивача, про відмову від її виконання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.06.2020 по справі № 145/2047/16-ц вказала, що підписи є невід`ємними елементами, реквізитами письмової форми договору, наявність якихо має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину та забезпечувати їх ідентифікацію.

Крім того, не доведено позивачем і тієї обставини, що примірник договору про споживчий кредит, не передавався ОСОБА_1 невідкладно після підписання договору сторонами на виконання абзацу 1 частини 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»). Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Згідно ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 ст. 205 ЦК України).

Частиною 1 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно - телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 ст. 207 ЦК України). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (частина 3 ст. 207 ЦК України).

Правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які можуть вчинятися усно, належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 ст. 1054 ЦК України), зокрема Законом України «Про споживче кредитування», відповідно до якого договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі, тобто у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається виключно у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З урахуванням зазначеного позивачем не підтверджено факт підписання власноручним чи електронним підписом ОСОБА_1 паспорта споживчого кредиту, оферти, акцепту/ договору про споживчий кредит від 07.12.2021, додатку № 1 до договору; факт надсилання цих документів на електронну адресу споживача ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вказано в оферті, на підставі абзацу 1 частини 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», не підтвердив отримання ОСОБА_1 зазначених документів. Крім того, позивачем не доведено обізнаність відповідача з істотними умовами договору споживчого кредиту таких як процентна ставка по кредиту, строк кредиту, порядок, графік та строки погашення інші істотні умови, обов`язковість яких має бути доведена споживачу в порядку та згідно вимог Закону України «Про споживеч кредитування».

Підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У такому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст.ст. 215, 216 ЦК України).

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (частина 2 ст. 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (стаття 236 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 по справі № 463/5896/14-ц зазначила наступне.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача.

За наявності спору щодо правових наслідків такого правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 по справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що такий cпocіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Таким чином, у разі, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, вона може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а з вимогою про застосуванням наслідків недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги його нікчемністю. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 910/3009/18, Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 по справі № 916/1415/19.

Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість одержаного за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (частина 4 ст. 216 ЦК України).

За правилами цієї статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частини 5, 6 ст. 216 ЦК України).

Постановою Верховного Суду 29.05.2019 № 761/12901/13-цСуд прийшов до висновку, що тлумачення абзацу 2 частини 5 ст. 216 ЦК України свідчить, що суду надається можливість самостійно застосувати правові наслідки недійсності тільки нікчемного правочину, проте у ст. 225 ЦК України не передбачено нікчемності правочину.

Натомість з аналізу норм ст. 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитний договір укладається виключно у письмовій формі, недодержання якої є наслідком нікчемності правочину.

Як наслідок, з урахуванням цієї позиції Верховного Суду, частини 1, абзацу 2 частини 5 ст. 216 ЦК України, ст. 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» суд має можливість самостійно застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину у цьому конкретному випадку, а саме:

повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно меморіального ордеру № 760476830 від 07.12.2021 АТ «Сенс Банк» перераховано кошти у розмірі 220000,00 грн ОСОБА_1 . Призначення платежу надання кредиту за кредитним договором № 501402729 від 07.12.2021.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, наявного у матеріалах справи, за період з 07.12.2021 по 07.01.2023 ОСОБА_1 погашено борг у розмірі 10845 грн 09 коп, загальна заборгованість по кредиту станом на 22.01.2023 становить 279289 грн 93 коп, з яких: за кредитом 209145 грн 91 коп; за відсотками 70144 грн 02 коп.

Вказане відповідачем та його представником не заперечувалось.

Протилежного суду позивачем не доведено, факти, на які посилався відповідач та його представник під час подання відзиву на позов, додакових пояснень до відзиву, пояснень, наданих у судових засіданнях не спростовано. Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на відзив, не з`явився у судове засідання для спростування зазначеного вище. Позивач не скористався своїм правом на подання повторної заяви про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з дотриманням порядку, визначеного частиною 2 ст. 212 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, задоволення вимог відповідача і його представника про застосуванням наслідків нікчемності кредитного договору від 07.12.2021 між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту № 501402729, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 209145 грн 91 коп.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, судовий збір стягненню із вдповідача не підлягає.

Керуючись статтями 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 352- 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Задовольнити вимоги ОСОБА_1 про застосуванням наслідків нікчемності кредитного договору від 07.12.2021 між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту № 501402729, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 209145 грн 91 коп.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місто Київ, вул Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Мельник