Справа № 189/1651/24
РІШЕННЯ

іменем України

24.12.2024 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Тахтарової В.С.,

учасники судового провадження:

представник відповідачки адвокат Єланський О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» - Киричук Г.М. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 84832,55 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять дві гривні 55 копійок) гривень, а також витрати із сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Позов мотивований тим, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі кредитного договору № 901 надано ОСОБА_1 кредит у сумі 69345 грн.

Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в зв`язку з чим, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.04.2024 року складає 84832.55 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять дві гривні 55 копійок) грн., з яких: 52977.02 грн. заборгованість за кредитом; 18.55 грн. заборгованість процентами; 31836.98 грн. заборгованість за комісією.

Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак, у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була.

Позивач також зазначає, що відповідачка здійснювала платежі по договору до 31.12.2020, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

Зазначає, що 11.03.2020 р. постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 впроваджено дію карантину на території України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ).

24.02.2022 р. Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ).

У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

01 липня 2023 р. завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27.06.2023). Однак, строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 р. продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Вважає, що строк позовної давності не сплив.

Ухвалою суду від 19.07.2024 року відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному порядку, з викликом сторін.

14.08.2024 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Єланський О.Г. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позивних вимог АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до доданих позивачем - АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до матеріалів справи копій документів, ОСОБА_1 було підписано не кредитний договір, а заяву. В порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» їй взагалі не було повідомлено про умови надання кредиту, додані до матеріалів справи Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 не надавалася та нею не підписувалася. Крім того, будь-які копії документів, як-то копію договору чи навіть копії заяви АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» в порушення вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» їй не було надано.

Стосовно посилання позивача на ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 підписанням заяви прийняла Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті www.pumb.ua, також зазначає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вважає, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Також посилається на ту обставину, що позивач додає розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність» та пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, а отже не є належним доказом, який би підтверджував розмір заборгованості за кредитним договором.

До матеріалів позовної заяви позивачем АТ «ПУМБ» додано Заяву №901 від 18.09.2019 року, яку позивач позиціонує як кредитний договір, та відповідно до якої встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2073.42 грн. щомісяця. Вказане положення відповідачка ОСОБА_1 вважає нікчемним з огляду на наступне.

Також посилається на нікчемність договору в частині сплати комісії, оскільки договором не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості.

На думку відповідача, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім вищезазначених обставин, відповідачка ОСОБА_1 вважає, що позов АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до неї про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності, оскільки для погашення суми заборгованості за основним тілом кредиту, а також процентами встановлено щомісячний платіж, тобто сторони договору встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитними зобов`язаннями у ОСОБА_1 виникла з 18.11.2020 року, у той час, як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся відповідно до дати, зазначеної у позовній заяві, 10.06.2024 року.

Вважає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - строк позовної давності сплинув 18.11.2021 року, а до інших вимог - 18.11.2023 року.

04.09.2024 року представник позивача Кущ Я.В. через систему «Електронний суд» надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання кредиту.

Підтвердженням надання відповідачці кредиту є: заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 901 від 18.09.2019 року, яка була підписана ОСОБА_1 та платіжна інструкція № TR.37696568.33329.8810 від 18.09.2019 року з призначенням платежу «Надання кредитних коштів по договору № 901 від 18.09.2019 року, ОСОБА_1 ».

Згідно Заяви і платіжної інструкції відповідачці були надані кредитні кошти у розмірі 69345,00 грн.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання надав відповідачці грошові кошти у повному обсязі.

ОСОБА_1 погодилася із запропонованими умовами кредитування, підписала Заяву та фактично отримала грошові кошти у розмірі 69 345,00 грн. на споживчі цілі, що сторона відповідача не заперечує.

У Заяві, яка підписана відповідачем, передбачено: що Клієнт (відповідач), підписанням цієї Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування; відповідачка ознайомлена із ДКБО та цілком згодна з ним; всі умови ДКБО відповідачці зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Підписанням Заяви відповідачка підтвердила, що погоджується із взаємодією на умовах ДКБО.

18.09.2019 року між Банком і відповідачкою було укладено у письмовій формі, згідно якого відповідачка отримала кредит. Відповідачка зобов`язалася сплати проценти за користування кредитом та повернути кредит в порядку та строки, обумовлені договором.

Окрім того, 18.09.2019 року відповідачка, поряд із Заявою, підписала «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами заявою, платіжною інструкцією, Паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку відповідачки.

Щодо розрахунку заборгованості, представник позивача зазначив, що розрахунок має табличну форму та містить детальну інформацію відносно: графіку повернення тіла кредиту та процентів з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; відомості щодо фактичної суми погашення відповідачкою кредиту з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; залишок непогашеної суми за кожним платежем.

Також зазначив, що жодним нормативним актом, у тому числі нормативно-правовими актами НБУ, не затверджений зразок документу «Розрахунок заборгованості». Розробка такого роду документу віднесена до компетенції кожної банківської установи.

Щодо заборгованості за комісією, представником позивача зазначено, що кредитний договір між Банком та відповідачкою укладено 18.09.2019 року. На момент укладення договору вже діяв ЗУ «Про споживче кредитування». Даний закон передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Реальна процентна ставка у відсотковому вираженні включає в себе усі плати за кредит (як проценти, так і комісію), а орієнтована загальна вартість кредиту у грошовому вираженні визначає загальну суму коштів, які повинен сплатити позичальник за весь період кредитування.

Зазначив, що взаємодія між банком та відповідачкою відбувалася на підставі індивідуальної частини договору Заяви та публічної частини договору ДКБО, до якого приєдналася відповідачка, підписавши Заяву.

Щодо застосування строку позовної давності, представником позивача зазначено, що повернення кредиту обумовлено щомісячними платежами, кожний з яких є самостійним зобов`язанням, строк позовної давності обчислюється окремо за кожним таким платежем.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позові просив проводити розгляд справи за відсутності представника банку.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Єланський О.Г. в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позову про стягнення заборгованості, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.09.2019 року між сторонами ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 901, за умовами якого позивач надав відповідачці на 36 місяців споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 69345 грн. на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, відсотків та комісії зазначені у заяві № 901 від 18.09.2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачкою за допомогою електронного підпису (а.с.10 зворотній бік).

Крім того зазначені умови були доведені до відома ОСОБА_1 перед укладенням договору, про що свідчить паспорт споживчого кредиту від 18.09.2019 року, підписаного відповідачкою за допомогою електронного підпису (а.с.11).

Заява містить графік платежів із розміром платежу за розрахунковий період, комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Сума платежу за розрахунковий період становить 3999,97 грн. щомісяця та 3999, 68 грн. (останній платіж). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2073,42 грн. щомісяця (а.с.11).

Кредитні кошти у розмірі 69345 грн., відповідно до даної заяви, були перераховані на банківський рахунок відповідачки, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.09.2019 №TR.37696568.33329.8810 (а.с.21).

Згідно наданої виписки/особовий рахунок з 18.09.2019 року по 30.04.2024 ОСОБА_1 вбачається, що 18.09.2019 року відбулось зарахування коштів на картковий рахунок у сумі 69345 грн.(а.с.23 зворотній бік).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала кредитний договір та отримала кредитні кошти.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором № 901 від 18.09.2019 року станом на 30.04.2024 року становить 84832,55 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту 52977,02 грн., заборгованість по процентам - 18,55 грн., заборгованість по комісії - 31836,98 грн (а.с.22-23).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію банку відповідачка ОСОБА_1 підписом в заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18.09.2019 року визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування послугами банку щодо кредитування.

Отже, підписання договору свідчить про те, що відповідачка всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні цих договорів, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Частина 1 ст. 663 ЦК України вказує на те, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору.

Так як умови договору розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що за умовами договору сторонами було погоджено тип кредиту сума/ліміт/кредиту, строк кредитування, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (а.с.10 зворотній бік, 11).

Заява № 901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписана відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, умовами якої передбачена сплата щомісячних періодичних платежів, комісії та процентів за користування кредитом. Також визначений кінцевий термін повернення кредиту.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд відхиляє твердження представника відповідача, що ОСОБА_1 не було підписано кредитний договір, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, сторони обумовили у письмовому вигляді його істотні умови, у тому числі і ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо тверджень представника відповідачки стосовно того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є неналежними доказами наявності заборгованості: суд виходить з того, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є належними доказами наявності заборгованості.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, що відповідачка з умовами договору була ознайомлена, підписала такий договір, однак умови договору порушила, зворотного відповідачкою не доведено.

Разом з тим, як вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що також підтверджує факт укладення кредитного договору.

Так, ОСОБА_1 не надано суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк», розрахунки заборгованості не спростовані, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунків, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано.

Розмір заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитом у розмірі 52977, 02 грн. та процентами у розмірі 18,55 грн. підтверджується випискою з рахунку та наданим суду розрахунком заборгованості.

Отже, враховуючи факт отримання відповідачкою кредитних коштів, та узгодженням сторонами розміру відсотків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заборгованості за комісією в розмірі 31836,98 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно доч.1,2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач посилається на той факт, що відповідно до п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12.09.2019) (а.с.94 зворотній бік), комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій частині 5 розділу ІІ цього договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів.

У п. 5 заяви на приєднання зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (а. с. 10 зворот).

Суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів надання таких послуг відповідачу.

Окрім того, суд відхиляє доводи представника позивача, що підписанням заяви ОСОБА_1 прийняла Публічну пропозицію АТ «ПУМБ», виходячи з наступного.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме таку Публічну пропозицію, саме у такій редакції, яка була розміщена на сайті банку і не була підписана відповідачкою, відповідачка прийняла і погодилася з ними, підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «ПУМБ» до моменту звернення до суду з указаним позовом (04.07.2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Публічної пропозиції у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у сумі 31836,98 грн. слід відмовити.

Щодо застосування строків позовної давності, судом встановлено наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частини 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний правовий висновок щодо строку позовної давності наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30.06.2023.

Крім того, п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення з відповідним позовом до суду.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 52995,57 грн., яка складається з: 52977,02 грн. - заборгованості за кредитом; 18,55 грн. - заборгованості за процентами.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1513,02 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (), заборгованість за кредитним договором № 901 від 18.09.2019 року в розмірі 52995,57 грн. (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень п`ятдесят сім копійок), з яких: 52977.02 грн. заборгованість за кредитом; 18.55 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (), судовий збір в розмірі 1513,02 грн. (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень дві копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,, місцезнаходження: вул. Андріївська, буд.4, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 26.12.2024 року.

Суддя О.В. Чорна

24.12.2024