Справа № 333/3583/15-ц
Провадження № 6/333/6/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

15 січня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Майсак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, заяву ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

09.12.2021 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_2 подала до суду заяву у якій вказала, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2018 року по справі № 333/3583/15-ц задоволено позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк»: виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31.10.2018 року та постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2020 року вказане рішення залишено без змін.

Рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро).

Відповідач разом з двома неповнолітніми дітьми опинилась у скрутному становищі, так як її неповнолітня донька ОСОБА_2 тяжко захворіла, дитині встановлено діагноз «Аденома гипофиза» (пухлина головного мозку). Обстеження і лікування дитини потребує великих коштів, тому, якщо рішення суду виконати та виселити її з дітьми, то кошти на оренду житла відсутні.

Тому на даний час, скрутне матеріальне становище відповідача через хворобу доньки ОСОБА_6 та несприятлива фінансово-економічна і безпекова ситуація в України значно ускладнюють виконання рішення.

Просить суд відстрочити виконання даного рішення строком на 12 (дванадцять) місяців, з моменту набрання рішенням законної сили.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду заяви. Причину неявки суду не повідомив.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представник Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надали, про день, час і місце були повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями, повернутими до суду.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про день, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення № 870, № 940, які повернуті до суду з відміткою «відсутній вдома».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2018 року по справі № 333/3583/15-ц задоволено позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк»: виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31.10.2018 року та постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2020 року вказане рішення залишено без змін.

Таким чином рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2018 року набрало законної сили 31.10.2018 року.

20.05.2021 року Комунарським судом представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано виконавчі листи на примусове виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Стаття 435 ЦПК України регулює питання відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Так, відповідно до вказаної статті, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, відстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 року (справа № 61-15140св18) зазначив, що відстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення.

Заявник до суду був викликаний неодноразово, по що свідчить матеріали справи, проте жодного клопотання, заяви до суду не подано. Також, заявник мав право залучити до участі у справі представника, проте цього зроблено не було.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами процесуального закону суд не зобов`язаний самостійно з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача (заявника) і у випадку повторної неявки позивача (заявника), якщо він не проінформував про причини неявки, які судом буде визнано поважними, або від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позов без розгляду.

Також вказані норми процесуального законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача (заявника) про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Такий правовий висновок, міститься у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі № 740/1734/18, де залишаючи без змін судові рішення про залишення позову без розгляду, Верховний Суд вказав, що суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Норми ч. 5 ст. 223 ЦПК України передбачають, що у разі повторної неявки позивача (заявника) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Повторна неявка заявника, повідомленого судом завчасно про місце і час судового розгляду, унеможливлює розгляд справи.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З системного аналізу ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вбачається те, що законодавець безпосередньо пов`язує участь позивача в судових засіданнях з рухом судового процесу. Дії суду залежать від дій позивача (заявника).

Неявка заявника в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності.

В цьому контексті суд вважає, що повторна неявка належним чином повідомленого заявника є його конклюдентними діями, якими робиться заява про залишення позову без розгляду, а також є правовим наслідком нездійснення заявником права брати участь у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини від 16.02.2017 року у справі Каракуця проти України).

Підстав для розгляду даної справи за відсутності заявника суд не вбачає, оскільки остання не надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, а можливість розгляду справи у зв`язку із її неявкою слід розуміти за п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, саме у взаємозв`язку із існуванням такої заяви.

Оскільки ОСОБА_1 являється ініціатором даного судового провадження, повідомлялась належним чином про день, час та місце судового розгляду, однак, повторно не з`явилась у судове засідання, доказів поважності причин неявки у судові засідання не надала, заяв про розгляд справи у її відсутність не надходило, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою заявника, повідомленої про дату, місце і час розгляду справи належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов (заява) якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутись до суду повторно.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвали постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання

Суддя: В.Б. Кулик