Справа № 147/1612/23
Провадження № 2/147/65/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Дудіна Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

29 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що відповідно до судового наказу Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.05.2021 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. 03.06.2021 Тростянецьким районним ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2021 до повноліття дитини. Стверджує, що він вчасно сплачував аліменти, чим хоче підкреслити своє відповідальне ставлення до зобов`язань.

Однак у нього змінився сімейний стан. 19.10.2022 він уклав шлюб з ОСОБА_5 , який офіційно зареєстрований Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що істотно ускладнює фінансове становище ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась донька ОСОБА_6 . Усі ці обставини значно послаблюють його матеріальне становище.

У зв`язку з тим, що в даний час істотно змінилося матеріальне становище та сімейний стан ОСОБА_1 , вважає, що враховуючи його матеріальне положення та сімейний стан, було б доцільно стягувати з нього 1/6 частину від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 11 грудня 2023 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

21 грудня 2023 року представником відповідача адвокатом Дудіним Л.В. подано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позову, позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в задоволенні позову повністю враховуючи наступне. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він уклав шлюб, в якому народилася дитина, у зв`язку з чим «послабилося його матеріальне становище». Звертає увагу суду на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з укладенням шлюбу та народження в ньому дитини. Доводи позивача не спростовують наявність у нього регулярного заробітку та матеріального становища, що дозволяє утримувати двох дітей. Твердження позивача про те, що у нього збільшилися витрати у зв`язку з народженням іншої дитини є безпідставними та необгрунтованими, такими, що не дають суду підстав для зменшення присуджених судом аліментів, оскільки платник аліментів зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, так як він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права. Тому просить відмовити у позові повністю. Крім того, прость стягнути на користь відповідачки понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

28 грудня 2023 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що вимоги відповідача викладені у відзиві на позов в частині судових витрат не визнає повністю. Стверджує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначив, що в даній справі предметом спору є зменшення розміру аліментів, що є досить поширеним видом спорів у цивільному процесі. Складність справи є незначною, тобто вона відноситься до легких справ, відповідно обсяг робіт, виконаних адвокатом, також є незначним. Тому вважає, що розмір витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 10000 гривень є завищеним, неспівмірним та непропорційним до предмету спору. Зазначив, що ті обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві ніяк не спростовують ті обставини, на які посилається позивач у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов, за обставин, викладених у ньому, просив задовольнити, додатково пояснивши, що сплачував вчасно аліменти і готовий надалі сплачувати. Однак, оскільки у нього змінився сімейний стан, він одружився та народилась дочка ОСОБА_6 , 2023 року народження, дружина наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, у нього змінився матеріальний стан, виникли додаткові витрати. Коли його дружина вийде на роботу, він знову буде сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини доходу. Від утримання своєї дитини він не відмовляється. На сьогоднішній день аліменти у нього стягуються з офіційного місця роботи. Додаткових доходів він не має. На його утриманні перебувають дружина та маленька 8-місячна дитина. Нерухомого майна він не має, лише автомобіль.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо заявленого позову, просить відмовити у його задоволенні, зазначила, що вона працює приватним підприємцем, незаміжня, живе з дитиною та винаймає квартиру. Батько ОСОБА_3 - позивач ОСОБА_1 вчасно сплачує аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, які ідуть на утримання дитини, оскільки вона відвідує гуртки, її треба одягати, доглядати, лікувати. Позивач не позбавлений можливості бачити свою дочку, навіть визначені дні для побачень. Тому просить відмовити у позові.

Представник відповідача адвокат Дудін Л.В. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, заперечив щодо задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві на позов. Також зауважив, що батько повинен нарівні з матір`ю утримувати дитину. Зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини, її нормальному та достатньому розвитку. Зміна сімейного стану платника аліментів не повинна впливати на розвиток дитини. Також просить задовольнити вимоги відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд, вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.05.2016 (а.с.11).

Судовим наказом винесеним Тростянецьким районним судом Вінницької області від 24.05.2021 у справі №147/394/21 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду наступні докази:

свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 19 жовтня 2022 року, з якого вбачається що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб; прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (а.с.14);

свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 02.05.2023, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.12);

довідку №11633 від 15.11.2023, видану Тростянецьким відділом ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області, відповідно до якої з доходів ОСОБА_1 щомісячно утримуються та перераховуються аліменти на користь ОСОБА_2 згідно з виконавчим документом №147/394/21, виданим Тростянецьким районним судом Вінницької області про стягнення на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Станом на 01.11.2023 борг по сплаті аліментів відсутній (а.с.13).

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні (постанова Верховного Суду по справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20) від 29 січня 2021 року).

Доказів того, що дружина перебуває на утриманні позивача суду не надано, не підтверджено також свідчення позивача про те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального становища у зв`язку з створенням нової сім`ї та народженням дитини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем в обгрунтування позовних вимог вказано, зокрема, той факт, що у нього змінився сімейний стан та наслідком цього змінився і матеріальний стан.

Судом встановлено, що дійсно сімейний стан позивача змінився, він у 2022 році одружився, у 2023 році народилась дитина. Однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нові члени сім`ї перебувають на його утриманні, що у нього відбулись суттєві зміни в бік погіршення матеріального становища завдяки цьому.

Також позивачем не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням (наказом) розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання, навпаки, довідка №11633 від 15.11.2023, видана Тростянецьким відділом ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області вказує на те, що у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що сідчить, на думку суду, про стабільніть матеріального становища платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» № 2 від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Твердження позивача проте, що у нього збільшилися витрати у зв`язку з народженням іншої дитини є безпідставними, необгрунтованими та не підтвердженими жодними доказами, й відповідно такими, що не дають суду підстав для зменшення присуджених судом аліментів, оскільки платник аліментів зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Розмір стягуваних аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, інтереси дитини та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є необґрунтовані, тому у задоволенні позову слід відмовити.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що не позбавляє права сторін звернення до суду з відповідним позовом про зміну (збільшення чи зменшення) розміру аліментів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже , у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачений розмір судового збору залишається за позивачем.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК Укра їни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідачем у відзиві, що також було заявлено і у судовому засіданні, ставиться вимога про стягнення на її користь витрат за надання правничої допомоги в сумі 10000 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження даного принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.1, ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 15 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Дудіним Л.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №587 виданого 25.04.2008, укладено договір про надання професійної правової допомоги, відповідно до умов якого (п.1.1) клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства, приймає на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором (а.с.52, 53).

Відповідно до п.1.2 вказаного договору професійна правнича допомога полягає у наступному: надання консультацій, підготовка заяв, адвокатських запитів, підготовка заяв по суті справи, підготовка процесуальних документів, представництво інтересів клієнта в судах Вінницької області та за необхідності інші види правничої допомоги у цивільній справі №147/1612/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Відповідно до п.2.1 договору про надання професійної правової допомоги від 15.12.2023 за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату у розмірі 10000грн (десять тисяч гривень 00 коп.).

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що клієнт оплачує гонорар в готівковій чи безготівковій формі у триденний строк після вступу рішення по даній справі в законну силу.

Щодо попереднього визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити, що застосування відповідних положень ст. 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. У разі неподання попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у постановах від 12.12.2019 у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У якості доказів понесених витрат та правильного розрахунку суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано суду:

- договір про надання правової допомоги від 15.12.2023 (а.с.52, 53);

- розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 15.12.2023, відповідно до якого вказано вуид робіт, послуг, допомоги: 1/ вивчення матеріалів наданих клієнтом, розробка стратегії відновлення прав клієнта, та підготовка відзиву клієнту по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, тривалість 3 години, ставка за годину 1000,00 грн, вартість 3000,00 грн; 2/ надання консультації з приводу прав та обов`язків клієнта, підготовка адвокатських запитів, заяв та ін., тривалість 1 година, ставка за годину 1000,00 грн, вартість 1000,00 грн; 3/ витрати на збір доказів, підготовка процесуальних документів, витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання тощо, тривалість 6 годин, ставка за годину 1000,00 грн, вартість 6000,00 грн (а.с.54);

- акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 21.12.2023 (а.с.55).

В той же час розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та фінансового стану обох сторін.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Крім того, суд звертає увагу на те, що предметом спору є зменшення розміру аліментів, що є досить поширеним видом спорів у цивільному процесі, та не потребує значного часу для виконання робіт адвокатом.

Враховуючи доводи викладені у відзиві щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заперечення позивача та клопотання про зменшення розміру витрат, складність справи, обсяг виконаних/наданих адвокатом робіт/послуг, час витрачений останнім на виконання відповідних робіт, зокрема підготовка відзиву, участь у судових засіданнях, суд вважає, що сума гонорару в розмірі 10000,00 грн є завищеною щодо іншої сторони спору та не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим, співмірним та обгрунтованим є розмір витрат понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 265, 268, 272 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.) витрат понесених за надання правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Повне ім`я сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22 січня 2024 року.

Суддя А.М. Мудрак