ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5218/21 Номер провадження 22-ц/814/49/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2022 року у складі судді Шаповал Т. В.

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 0 від 27.09.2007 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру в будинку А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв. м, житловою площею 62,2 кв. м шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.09.2007 АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0, за умовами якого банк видав відповідачу кредит на суму 300 000 грн, а остання зобов`язалась прийняти, належним чином виконувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в національній валюті та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором. Належне виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором забезпечено договором іпотеки б/н від 27.09.2007.

08.12.2011 між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними між ПАТ «Укрсиббанк» та фізичними особами, у тому числі, укладеними з відповідачем.

09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема, згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за договором № 0 від 27.09.2007 та договором іпотеки належної боржнику квартири, яким забезпечено права кредитора.

Вказував, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 06.08.2021 має заборгованість: за кредитом - 263 635,64 грн, по відсотках за користування кредитом - 329 355,09 грн; по пені - 24 261,33 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази, з яких можливо було встановити розмір заборгованості відповідача за кредитним договором з урахуванням стягнутої заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03.11.2010 у справі № 2-489/10 суми боргу у розмірі 280 652,13 грн та стягнутої за рішенням цього суду від 23.06.2021 у справі № 552/1093/21 заборгованості в розмірі 82 762,38 грн, яка 11.08.2021 сплачена відповідачем.

Не погодившись частково з вказаним рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 0 від 27.09.2007 в сумі 280 652,13 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом при постановленні оскаржуваного рішення порушено принцип диспозитивної, не надано належної оцінки доказам у справі, застосовано норми матеріального права, які втратили чинність на дату укладенні Договору, що призвело до ухвалення неправильного по суті рішення.

Зокрема, вказує, що суд не застосував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 204/2217/16-ц щодо доведеності розміру заборгованості розрахунком заборгованості та обов`язку суду в такому разі стягнути ту суму заборгованості, яка є доведеною.

Зазначає, що в даному випадку заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03.11.2010 у справі № 2-489/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.09.2007 у розмірі 280 652,13 грн.

Оскільки рішення суду боржниками не виконане, дана сума заборгованості є такою, що встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, та визнається учасниками справи, мала бути би для суду доведеною та підлягала стягненню за рахунок предмета іпотеки.

Наголошує, що суд не позбавлений права і зобов`язання при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.

Крім того, заперечуючи розмір заборгованості, відповідач не надала суду контррозрахунок, доказів повного чи часткового виконання нею своїх зобов`язань, які встановлені рішенням суду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 27.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в національній валюті у розмірі 300 000 грн, які відповідач зобов`язалась повернути та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором, у порядку та в строки, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 26.09.2018.

У забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 27.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А. В. 27.09.2007 за реєстровим номером 4200 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.09.2027, номер запису про іпотеку 34569172 та номер запису про обтяження 34569162. Предметом договору іпотеки є належна відповідачу квартира в будинку А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв. м, житловою площею - 62,2 кв. м, ринкова вартість предмета іпотеки згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності становить 408 000 грн.

За договорами купівлі-продажу прав вимоги, укладеними 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», та 09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк», до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 27.09.2007 та договором іпотеки від 27.09.2007 із внесенням відповідної інформації про іпотекодержателя та обтяжувача - АТ «Альфа-Банк» до спеціальних розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про держану реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2010 року у справі № 2-489/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2007 року у розмірі 280 652,13 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2011 року у справі № 2-489/10 вказане заочне рішення суду було скасоване та 28 липня 2011 року цим же судом ухвалене рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» та солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.09.2007 у розмірі 280 652,13 грн, що складається із заборгованості по кредиту - 263 635,64 грн та заборгованості по процентам за кредитом - 15 889,46 грн станом на 07.09.2009.

Також рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2021 року у справі № 552/1093/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 82 792,38 грн, що складається із 25 258,69 грн - 3% річних на стягнуту за рішенням суду заборгованість та 57 533,69 грн інфляційних втрат.

Згідно квитанції № 465302234 від 11.08.2021 ОСОБА_1 сплатила АТ «Альфа-Банк» 82 792,50 грн згідно рішення суду у справі № 552/1093/21.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем сплачено 82 792,50 грн заборгованості за рішенням суду, а із наданого позивачем розрахунку неможливо встановити чи включена дана сума у розрахунок та визначити загальну заборгованість, яку позивач просить стягнути за рахунок предмета іпотеки.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та втілене у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (постанова Верховного Суду від 26 липня 2023 року справа № 760/23205/17 (провадження № 61-3557св23)).

За змістом статей 2, 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, який є ефективним, тобто відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечує поновлення порушеного права.

У зобов`язальних правовідносинах, забезпечених заставою нерухомого майна (іпотекою) у відповідності до статті 546, частини першої статті 575, частин першої, другої статті 577, статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право на предмет застави, за рахунок якого має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частин першої, другої, п`ятої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Законом України «Про іпотеку» у статті 33 визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, що встановлює правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки (стаття 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону № 2518-IX від 15.08.2022).

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, слід дійти висновку, що іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду за умови невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за кредитним договором та наявності заборгованості, що визначається на момент ухвалення рішення про задоволення позову.

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач просив про стягнення за рахунок предмета іпотеки заборгованості відповідача за кредитним договором № 0 від 27.09.2007 у розмірі 263 635,64 грн тіла кредиту, 329 355,09 грн процентів за користування кредитом та 24 261,09 грн пені.

При цьому встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 0 від 27.09.2007, а саме: тіло кредиту у розмірі 263 635,64 грн та проценти за кредитом - 15 889,46 грн стягнуто з відповідача ОСОБА_1 за судовим рішенням у справі № 2-489/10 за позовом, поданим первісним кредитором - ПАТ «УкрСиббанк» в порядку частини другої статті 1050 ЦК України.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (див., зокрема, постанови ВП ВС від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц (14-318цс18), 28.03.2018 № 444/9519/12 (14-10 цс 18), 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (14-154цс18)).

Пред`явивши до відповідача позов про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець змінив строки виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором № 0 від 27.09.2007 та відповідно втратив право нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку (пеню) з моменту зміни правовідношення, що підтверджено також і рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.06.2021 у справі № 552/1093/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк», як кредитора у грошовому зобов`язанні за вказаним кредитним договором, інфляційних втрат у розмірі 57 533,69 грн та 25 258,69 грн - 3% річних від простроченого зобов`язання, визначеного рішенням суду у справі № 2-837/11, в порядку статті 625 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції, застосувавши відповідні норми права та врахувавши наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, мав можливість визначити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 27.09.2007, яка встановлена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

При цьому, оцінюючи наявні у справі докази, суд мав встановити, що на час вирішення справи за позовом АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість за кредитом у сумі 280 652,13 грн відповідачем сплачена не була, а кошти в розмірі 82 792,38 грн, стягнуті в порядку статті 625 ЦК України, не входять до складу основного зобов`язання за кредитним договором та їх сплата відповідачем на спірні правовідносини не впливає.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, на момент вирішення справи апеляційним судом відповідач ОСОБА_1 сплатила суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.09.2007 у розмірі 280 652,13 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 23.07.2024 та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 1009022 від 23.07.2024 АТ «Сенс Банк», а тому основне зобов`язання, виконання якого було забезпечене іпотечним майном, відповідно до статті 599 ЦК України є припиненим та відповідно підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки наразі відсутні.

Оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, таке рішення суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» з вищенаведених підстав.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «СЕНС БАНК» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2022 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «СЕНС БАНК», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак