18.06.2024 Єдиний унікальний номер 202/6418/23
Єдиний унікальний номер судової справи 202/6418/24
Номер провадження 2/205/2257/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу № 202/6418/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) про визнання договору недійсним-

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання договору недійсним.

Позов обґрунтований тим, що 25.07.2006 року ОСОБА_4 взяв в борг у позивача під розписку грошові кошти в сумі 193 733 грн., що було еквівалентно 38 363 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.01.2007 року. Станом на 15.01.2007 року ОСОБА_4 було повернуто позивачу частину боргу в розмірі 5 800 доларів США. Залишок боргу в сумі 23 563 доларів США ОСОБА_4 повертати відмовився. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-948/07 стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача борг у розмірі 165 676,10 грн. На виконання вказаного рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист.

З 2008 року виконавчою службою Індустріального району м. Дніпропетровська здійснюються дії, направлені на виконання вказаного рішення суду. Так, були відкриті наступні виконавчі провадження: ВП № 10062049 (29.09.2009 року виконавчий лист повернуто стягувачу); ВП № 33155457 (14.12.2012 року виконавчий лист повернуто стягувачу); ВП № 41083858 (24.06.2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу); ВП № 47864151 (26.11.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу); ВП № 50536428 (29.08.2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу).

06.03.2019 року у зв`язку з втратою виконавчого листа Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано його дублікат, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 59109137, у якому винесено постанови про арешт майна боржника від 15.05.2019 року, про арешт грошових коштів від 13.09.2019 року; внесені обтяження до державних реєстрів рухомого та нерухомого майна. 06.08.2019 року здійснено опис та арешт майна боржника (мобільного телефону) та 13.09.2019 року через ДП «СЕТАМ» проведено реалізацію вилученого майна (мобільного телефону), у зв`язку з чим на рахунок позивача надійшла сума в розмірі 2 145,73 грн.

Після часткового погашення боргу Індустріальним ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 64485323, по якому продовжуються виконавчі дії зі стягнення залишку заборгованості у розмірі 160 922,79 грн.

З 07.11.2008 року до вересня 2019 року жодних сум на виконання рішення стягнуто не було. Виконавчий лист було повернуто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення. ОСОБА_4 , знаючи про наявність у нього майна, почав перешкоджати виконанню рішення суду. Такі дії виразились в закритті в липні 2020 року ФОП ОСОБА_4 , блокуванні відомостей від діяльності в роботі суддею з міні футболу та послідуюче відчуження майна, набутого в період шлюбу з ОСОБА_5 шляхом дарування майна матері дружини ОСОБА_3

09.06.2021 року виконавчою службою до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська подано подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Вказане подання направлене боржнику ОСОБА_4 та стягувачу ОСОБА_1 25.06.2021 року по справі № 202/3543/21 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська визначено частку майна боржника ОСОБА_4 у спільному майні, а саме: квартири АДРЕСА_1 як частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_2 ; визначено частку майна боржника ОСОБА_4 у спільному майні, а саме: частку квартири АДРЕСА_2 як частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_2 . На підставі вказаної ухвали Індустріальним ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанови про накладення арешту на частки майна, належні ОСОБА_4 . В послідуючому виконавчою службою здійснено заходи з реалізації частки квартири АДРЕСА_2 , проте продаж на прилюдних відкритих торгах не відбувся та позивач погодився на оформлення вказаної частки на своє ім`я в рахунок погашення частини боргу.

30.03.2021 року по справі № 202/4605/20 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за грошовим зобов`язанням у сумі 51 760,23 грн., яка складається з наступного: 14 864,01 грн. три відсотки річних від простроченої суми; 36 896,22 грн. інфляційні втрати, судовий збір 840,80 грн.

01.11.2021 року по справі № 202/4193/21 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за грошовим зобов`язанням у сумі 20 762,16 грн., яка складається з наступного: 5 093,15 грн. три відсотки річних від простроченої суми; 15 669,01 грн. інфляційні втрати, судовий збір 908 грн.

28.10.2022 року по справі № 202/3517/22 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 55 353,83 грн., яка складається з наступного: 6 781,53 грн. три відсотки річних від простроченої суми; 48 572,30 грн. інфляційні втрати, судовий збір 992,40 грн.

З урахуванням наявних боргових зобов`язань та частковим погашення боргу, не відшкодованими залишаються 165 629,76 грн.

Після здійснення заходів з часткового погашення боргу, 02.02.2023 року виконавча служба отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої квартира АДРЕСА_1 , яка придбана в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оформлена на ОСОБА_2 25.03.2021 року за погодженням з ОСОБА_4 шляхом укладення договору дарування квартири із матір`ю ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Позивач вважає вказаний договір фіктивним, укладеним з метою уникнення ОСОБА_4 виконання зобов`язання щодо сплати боргу, оскільки реально не настали правові наслідки правочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , який мав частку в спільній частковій власності зі своєю дружиною ОСОБА_2 відчужив майно на підставі договору дарування ОСОБА_3 за наявності боргових зобов`язань та після пред`явлення до нього подання про виділ його частки в майні з іншою особою, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив оспорюваний договір дарування, який порушує майнові інтереси позивача як кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Метою вказаних дій було бажання приховати це майно від виконання в майбутньому.

На підставі зазначеного позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3 , укладений 25.03.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетіловою О.В.; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, здійснену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетіловою О.В., номер запису про право власності 41161558 від 25.03.2021 року; стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

14.07.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що копії документів, які надані разом із позовом не засвідчені у встановленому законом порядку. До позову не додано ані копію, ані оригінал оспорюваного договору дарування, як і не надано клопотання про його витребування. Матеріали справи не містять жодних доказів про направлення подання виконавчої служби про визначення частки у майні боржника відповідачам, відсутні докази про обізнаність відповідачів про судові та виконавчі провадження, учасником яких є ОСОБА_4 Відповідачі не знали про визначення судом часток у спільному майні. Волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Квартира, відносно якої укладено спірний договір, була придбана ОСОБА_2 за власні кошти та не є спільною власністю, фактично шлюбні відносини із ОСОБА_4 були відсутні. Крім того, позивачем не надано доказів наявності родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є неналежним способом захисту прав. Позовна заява є незаконною та необґрунтованою, підстави для задоволення позову відсутні, у тому в його задоволенні слід відмовити.

Ухвалою суду від 17.08.2023 року витребувано докази.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мірошник Р.С. проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Від третьої особи приватного нотаріуса ДМНО Щетілової О.В. надійшла заява, у якій просила розглянути справу без її участі відповідно до чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які не з`явилися.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, доходить висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2007 року по справі № 2-948/07 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 165 265 грн. та 3 відсотки річних з основного боргу в розмірі 411,10 грн., а всього 165 676,10 грн. (т. 1 а.с.16).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2018 року (справа № 202/7205/18) за заявою начальника Індустріального відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-948/09 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 (т. 1 а.с.17-18).

Так, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09.03.2021 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 з 08.02.2007 року (т. 1 а.с.52).

17.03.2021 року начальник Індустріального ВДВС м. Дніпропетровська звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2021 року по справі 202/1710/21 року вказане подання повернуто заявнику без розгляду (а.с.40). Позивачем надано список згрупованих відправлень, зокрема копії подання ОСОБА_4 від 12.03.2021 року, однак, доказів отримання ним не надано (т. 1 а.с.51).

25.03.2021 року приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В. посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 61-67).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2021 року по справі 202/4605/20 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за грошовими зобов`язаннями у сумі 51 760,23 грн., яка складається з наступного: 14 864,01 грн. три відсотки річних від простроченої суми, 36 896,22 грн. інфляційні втрати (т.1 а.с.21-22).

Вказаним заочним рішенням суду встановлено, що Індустріальним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області під час виконання рішення суду від 28.07.2007 року перераховано на рахунок позивача 2 607,58 грн., у зв`язку з чим сума боргу склала 163 068,52 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.04.2022 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2021 року залишено без змін. Таким чином рішення від 30.03.2021 року набрало законної сили 21.04.2022 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2021 року подання начальника Індустріального ВДВС у м. Дніпрі про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, задоволено, визначено частку боржника ОСОБА_4 у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 як частку, що належить на праві власності дружині боржника ОСОБА_2 , а також визначено частку боржника ОСОБА_4 у спільному майні, а саме частині квартири АДРЕСА_2 , як частку. що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 36-39).

Вказану ухвалу суду постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2021 року залишено без змін. а скаргу ОСОБА_4 без задоволення (т. 1 а.с.58-60).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2021 року по справі № 202/4193/21 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто заборгованість за грошовим зобов`язанням у сумі 20 762,16 грн., з яких 5 093,15 грн., три відсотки річних від простроченої суми, 15 669,01 грн. інфляційні втрати (т. 1 а.с.29-30). Згідно з відміткою на копії рішення суду про набрання ним чинності 02.12.2021 року.

У вищевказаному рішенні суду встановлено, що заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 за рішенням суду від 28.03.2007 року становить 163 068,52 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2022 року по справі 202/3517/22 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 55 353,83 грн., з яких 6 781,53 грн. три відсотки річних від простроченої суми, 48 572,30 грн. інфляційні втрати. Згідно з відміткою на копії рішення суду про набрання ним чинності 29.11.2022 року (т. 1 а.с.31-35).

У зазначеному рішенні суду також встановлено, що заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 за рішенням суду від 28.03.2007 року становить 163 068,52 грн.

Згідно з листом Індустріального ВДВС у м. Дніпрі від 06.02.2023 року на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 65659045 з виконання дубліката виконавчого листа № 202/7205/18 від 06.03.2019 року. виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 залишку заборгованості у розмірі 160 922,79 грн., виконавчого листа № 202/4605/20 від 21.05.2021 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 52601,03 грн. виконавчого листа № 202/4193/21 від 02.12.2021 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 21 670,16 грн. та виконавчого листа № 202/3517/22 від 30.11.2022 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 56 346,23 грн. Загальна сума заборгованості 291 540,21 грн. Боржником 25.06.2021 року на депозитний рахунок відділу сплачено 545,45 грн. 07.07.2022 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 передано частину квартири АДРЕСА_2 за ціною 128 065 грн. Станом на 06.02.2023 року залишок нестягнутої заборгованості у зведеному виконавчому провадженні становить 165 629,76 грн. (т. 1 а.с.69).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 зазначив, що заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 погашена у повному обсязі, що також підтвердив позивач. Однак. ОСОБА_1 зазначив, ухвалено нове рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь позивача, тому заборгованість ще існує, але рішення не набрало законної сили. При цьому відповідно до відкритої інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за посиланням https://minjust.gov.ua/m/ediniy-derjavniy-reestr-vikonavchih-provadjen станом на дату розгляду справи відкриті виконавчі провадження, де ОСОБА_4 є боржником. а ОСОБА_1 стягувачем відсутні.

ОСОБА_1 у позові просить визнати недійсним договір квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.03.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., оскільки вважає його фіктивним, укладеним з метою уникнення ОСОБА_4 виконання зобов`язання щодо сплати боргу, а також оскільки квартира залишилася в користуванні ОСОБА_4 , а змінився лише титульний власник.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Жодних доказів, що спірний правочин не направлений на дійсне настання наслідків переходу права власності матеріали справи не містять.

У судовому засіданні ОСОБА_1 посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що спірний правочин вчинено до визначення частки ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 . Доказів, що сторонам правочину було відомо про намір звернення стягнення на частину ОСОБА_4 у спільному майні подружжя не надано. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 було відомо про наявність судового рішення від 28.03.2007 року про стягнення з нього заборгованості за договором позики. Позивач зазначив. що дізнавшись про намір виконавчої служби виділити частку боржника у спільному майні подружжя, сторонами правочину було вчинено його для уникнення звернення стягнення на майно. Проте, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для визнання правочину недійсним.

Окрім того, у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, боржником не було погашено заборгованість. При розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_4 погашено заборгованість перед ОСОБА_1 , виконавчі провадження, у яких проводилися дії зі стягнення такої заборгованості закінчені, а відкриті виконавчі провадження. де стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_4 станом на дату розгляду справи відсутні. Враховуючи викладене, станом на дату розгляду справи судом право стягувача у провадженнях, на які позивач посилається в позові, не порушено.

На підставі зазначеного в сукупності суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, номер запису 41161558 від 25.03.2021 року, є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним, у задоволенні якої відмовлено.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України судові витрати позивача зі сплати судовго збору покладеються на нього. оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 133, 137, 141, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 25 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетіловою Ольгою Валеріївною відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко