ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1171/24 Справа № 202/3495/23 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року в цивільній справі номер 202/3495/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання повнолітньої непрацездатної дитини,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач з відповідачкою перебували в шлюбі з 21 червня 2003 року. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного сулу м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року. В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 з листопада 2020 року почав проживати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , а з січня 2022 року також і старший син ОСОБА_5 переїхав на постійне місце проживання до позивача за вищевказаною адресою.

Вказані обставини були зумовлені тим, що відповідачка ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до міста Києва де фактично створила нову сім`ю.

Станом на теперішній час позивач разом з дітьми фактично постійно проживають у АДРЕСА_1 . При цьому, діти як знаходилися, так і знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатною, працює, з її слів у Державному космічному агентстві України, і можливість надавати таку допомогу має. Разом із тим, відповідачка також не приймає жодної участі у вихованні дітей, не дбає про їхній фізичній, освітній і культурний розвиток.

При цьому, їх спільні діти потребують не тільки матеріальної допомоги, а й батьківської уваги, якої ОСОБА_2 їм взагалі не приділяє, займаючись своїм власним життям.

Більш того, їх спільний із відповідачкою син ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства, та потребує особливого догляду і реабілітації, піклування та матеріальної допомоги.

Зважаючи, що у добровільному порядку відповідачка не виявляє бажання надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Позивач просив суд стягувати щомісячно зі ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягувати щомісячно зі ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частки від заробітку (доходу); питання щодо розподілу судових витрат вирішити у відповідності до вимог ЦПК України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання повнолітньої непрацездатної дитини задоволено частково.

Стягнуто щомісячно зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням в частинах строку початку стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати в оскаржуваній частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є винесеним з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатною, може працювати і має можливість надавати таку допомогу. Разом із тим, відповідачка також не приймає жодної участі у вихованні дітей, не дбає про їхній фізичний, освітній і культурний розвиток.

Судом першої інстанції не було належним чином враховано пояснення ОСОБА_3 , який у судовому засіданні підтвердив, що він та його молодший брат ОСОБА_6 постійно проживають разом із батьком, який несе витрати як на його утримання так і на утримання його молодшого брата Назара. Батько має матеріальну можливість утримувати його та молодшого брата, однак він вважає і хоче, щоб матір також їм допомагала. Заяву, яка від його імені надійшла до суду, його завчасно попросила написати його мати - ОСОБА_2 . В судовому засіданні ОСОБА_3 не підтвердив факти, що викладені у поданій ним до суду заяві.

Показами допитаних у судовому засіданні свідків - батьків відповідачки жодним чином не спростовується факт постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом із батьком, також як і факт відсутності з її боку жодної матеріальної допомоги на утримання дітей.

Стягуючи аліменти на утримання сина ОСОБА_6 з 28 серпня 2023 року, суд першої інстанції послався на розпорядження №176-р від 28.08.2023 року Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, натомість, ОСОБА_4 з листопада 2020 року почав постійно проживати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , а з січня 2022 року також і старший син ОСОБА_5 переїхав на постійне місце проживання до позивача за вказаною адресою.

Вказані обставини підтверджуються серед інших доказів також і актом про фактичне місце проживання фізичних осіб, який додався до позовної заяви, однак суд першої інстанції не зважив під час ухвалення судового рішення по справі цього документу.

Від відповідачки ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного

суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року по 12 грудня 2018 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року у справі №202/7084/18, провадження №2/202/2582/2018 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позовні вимоги позивача задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало чинності 14.01.2019 року (а.с. 7-9).

Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10, 11).

До матеріалів справи долучено акт про фактичне місце проживання ОСОБА_1 з його синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2170 від 15 травня 2023 року, виданої на підставі заяви ОСОБА_2 на 94/200 домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 - уповноважений власник, син ОСОБА_3 ; син ОСОБА_4 (а.с. 46).

Відповідно до розпорядження Голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №176-р від 28.08.2023 року «Про визначання місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 », визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 153).

ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 АВВ №144494, посвідченням на отримання державної соціальної допомоги серії НОМЕР_1 (а.с. 13, 14).

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» №140/к від 11.08.2022 року ОСОБА_3 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді укладальник-пакувальник з 11 серпня 2022 року (а.с. 48).

Згідно з Інформацією Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, перший заступник голови ОСОБА_1 за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року отримав заробітну плату з урахуванням надбавок, премій в сумі 170670 грн (а.с. 49).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 , остання звільнена з Національного центру управління та випробувань космічних засобів за згодою сторін з 19.05.2023 року (а.с. 88).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такому обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 198, 200 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. При цьому суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).

Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2170 від 15 травня 2023 року, виданої на підставі заяви ОСОБА_2 на 94/200 домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 - уповноважений власник, син ОСОБА_3 ; син ОСОБА_4 .

З акту про фактичне місце проживання вбачається, що ОСОБА_1 з синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розпорядження Голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №176-р від 28.08.2023 року «Про визначання місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 » визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 АВВ №144494, посвідченням на отримання державної соціальної допомоги серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» №140/к від 11.08.2022 року ОСОБА_3 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді укладальник-пакувальник з 11 серпня 2022 року.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 , остання звільнена з Національного центру управління та випробувань космічних засобів за згодою сторін з 19.05.2023 року, на час розгляду справи не працює.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу розумності та справедливості, враховуючи, що лише з 28.08.2023 року розпорядженням Голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради визначено місце проживання малолітнього разом з батьком, та не доведеності потреби в наданні відповідачкою матеріальної допомоги на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який отримує соціальну допомогу та працює, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення щомісячно зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення саме з 28.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, та про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, нових будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: