Справа №639/1849/24
Провадження №2/639/880/24
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/1849/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року до суду звернулась з позовною заявою ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Бєлінського Олексія Вікторовича, до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, в якій просили суд ухвалити рішення на підставі якого, визнати дійсним договір купівлі-продажу рег. № Н1-422 укладений 06.05.1996 на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_3 придбала у приватну власність 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до п. 1.2 Договору складається з житлового будинку літ. «А-1» Б,Ж,И,- погреб; В,Е,О - сарай; Д,К,П, - вбиральні, N1-5-огорожа, розташованого на земельній ділянці загальною площею 450 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу рег. № Н1-422 від 06.05.1996, укладеному між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, зареєстрованому на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», ОСОБА_3 придбала за 400 000 000 карб. 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями загальною прощею 187,6 кв.м., житловою площею 101,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 оселилася в будинку, як повноправний власник та зареєструвалася з членами своєї сім`ї за місцем мешкання.

Відповідно до договору купівлі-продажу, вчиненому на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», 06.05.1996 року за рег. № Н1-422, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до п. 1.2 Договору складається з житлового будинку літ. «А-1» Б,Ж,И,- погреб; В,Е,О - сарай; Д,К,П, - вбиральні, N1-5-огорожа, розташованого на земельної ділянці загальною площею 450 кв.м.

Право власності було зареєстроване в ДКП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації» 07.05.1997 за реєстровим № 2311.

23.06.2023 право власності зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав, витяг №336706560 від 23.06.2023.

26.08.2023 ОСОБА_3 померла за місцем свого постійного проживання - АДРЕСА_1 .

Позивач є дочкою ОСОБА_3 , та є спадкоємцем першої черги після померлої матері.

У встановлений законом строк позивач звернулась до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, була заведена спадкова справа.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу вчиненому на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», 06.05.1996 року за рег. № Н1-422.

Своїм листом вих. №24/02-14 від 04.03.2024 року нотаріус надала позивачу письмове роз`яснення щодо оформлення спадкових прав, в якому зазначила про необхідність звернення до суду з питанням дійсності Договору у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.

На теперішній час, позивачу стало відомо про необхідність підтвердження дійсності договору в судовому порядку, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу не були виконані вимоги в частині нотаріального оформлення вказаної угоди. Та враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору через об`єктивні обставини, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 травня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/1849/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу. Призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача, ОСОБА_4 , який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 27.03.2024 № 27-03/24, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані стороною позивача і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом було встановлено, що 06 травня 1996 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір № Н1-422 купівлі-продажу 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до п. 1.2 Договору складається з житлового будинку літ. «А-1» Б,Ж,И,- погреб; В,Е,О - сарай; Д,К,П, - вбиральні, N1-5-огорожа, розташованого на земельної ділянці загальною площею 450 кв.м. (а.с. 9)

В п. 9 Договору зазначено, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню, та підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Право власності було зареєстроване в ДКП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації» 07.05.1997 за реєстровим № 2311 (а.с. 9).

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Укладений договір купівлі-продажу № Н1-422 від 06.05.1996 фактично був виконаний сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, але не був нотаріально посвідчений, оскільки при укладанні даного договору сторони керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (далі - Закон), відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

При цьому, Закон вступив в протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1 ст.227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47ЦК України в редакції 1963 року).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 06.05.1996, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Так, згідно з ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч. 2 ст.220 ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) і ч. 2 ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями був підписаний сторонами правочину продавцем ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 і покупцем ОСОБА_3 , зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № НОМЕР_1 , підписаний Президентом біржи та посвідчений гербовою печаткою. Даний договір був зареєстрований у ДКП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації» 07.05.1997 за реєстровим № 2311 (а.с.9).

Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.

Так, по взаємній домовленості сторін (п. 4 Договору) товар продано за за 400 000 000 карб., які покупцем було сплачено. При цьому продавець частини будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 1.4 цього Договору, правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчений 5-ю Державною нотаріальною конторою м. Харкова 13.12.1994 за №439/94.

Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У відповідності до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

23.06.2023 право власності на 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями загальною прощею 187,6 кв.м., житловою площею 101,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зареєстровано за ОСОБА_3 , витяг №336706560 від 23.06.2023 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.14).

Отже, натеперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер.

Як зазначає позивач , вона є донькою ОСОБА_3 , та є спадкоємцем першої черги після померлої матері.

Як зазначено в позовній заяві, позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу вчиненому на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», 06.05.1996 року за рег. № Н1-422.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьками якої є батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 , актовий запис № 393 (а.с.12).

17 березня 2016 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_4 (а.с.13).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 .

Як вбачається з листа Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Н. Балух №24/02-14 від 04.03.2024 року, 08.09.2023 було заведено спадкову справу № 46/2023 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємицею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було подано правовстановлюючі документи на майно, яке входить до складу спадщини, а саме договір купівлі-продажучастки житлового будинку, зареєстрованого 06.05.1996 за № Н1-422 Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» право власності на яку зареєстроване ДКП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації» 07.05.1997 за реєстровим № 2311. Надано письмове роз`яснення щодо оформлення спадкових прав, в якому зазначила про необхідність звернення до суду з питанням дійсності Договору у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення (а.с.8).

На теперішній час позивач не має можливості оформити своє спадкове майно оскільки договір купівлі продажу, укладений спадкодавицею, не посвідчений нотаріально, а місцезнаходження колишнього власника невідоме.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 316, 321, 328 ЦК України, ЦК УРСР суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати дійсним договір № Н1-422 купівлі-продажу 10/30 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 06 травня 1996 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_9 , та ОСОБА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.07.2024

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя В. В. Труханович