Справа № 346/4947/23
Провадження № 22-з/4808/25/24
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І.В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
11 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2023 року - скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 10 920 грн.

21 березня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що позивачем в ході розгляду апеляційної скарги, понесені витрати на правничу допомогу, що підтверджується актом виконаних робіт. Зазначає, що в апеляційній скарзі ним надавався орієнтовний перелік та прохання щодо стягнення коштів на правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 у заяві про ухвалення додаткового судового рішення надав копію договору про надання правничої допомоги від 12 грудня 2023 року, акт приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката від 15 березня 2024 року, квитанцію про оплату наданих послуг № 356548.

До вказаної заяви були надані докази її надсилання ОСОБА_2 ..

Заперечень щодо заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, відповідачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив про відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та надав попередній розрахунок (а.с.103).

21 березня 2024 року на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Вказану заяву подано 18 березня 2024 року засобами поштового зв`язку, тобто у строк, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 до заяви надав договір про надання правничої допомоги від 12 грудня 2023 року, акт приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката за період з 12 грудня 2023 року до 15 березня 2024 року, квитанцію про оплату вказаних послуг. (а.с.153-156)

Відповідно до п.1.1. договору про надання правничої допомоги від 06.04.2023 року, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Гринів Я.В., клієнт доручає, а адвокат відповідно до чинного законодавства приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановленим цим договором та за домовленістю.

Пунктом 4.1. даного договору передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.

Актом приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката за період з 12 грудня 2023 року до 15 березня 2024 року підтверджується надання професійної правничої допомоги, а саме: попереднє вивчення адвокатом матеріалів, що стосуються оскарження рішення - 2000 грн, формування правової позиції та підготовка апеляційної скарги на рішення про справі №346/4947/23 - 4000 грн. (а.с.155)

До заяви додано квитанцію №356548 від 15 березня 2024 року про оплату послуг правничої допомоги в розмірі 6000 грн.(а.с. 154).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем належно підтверджені розмір витрат на правничу допомогу і факт понесення таких витрат.

Згідно з правилами статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 15220 грн пені за аліменти. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду його вимоги задоволені частково - з відповідача стягнуто 10920 грн пені, що складає 72 % від суми позовних вимог.

Враховуючи норми статті 141 ЦПК України, а також те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, з огляду на відсутність заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню, та з ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу позивачу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4320 грн., що пропорційно 72% від заявленої до оплати суми таких витрат.

Керуючись ст.ст. 137,141,270, 382, 384 ЦПК України Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування ОСОБА_1 (РРНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 4320 (чотири тисячі триста двадцять) грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст складений 11 квітня 2024 року

Головуюча суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська