У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.06.2024 Справа №607/14143/24 Провадження №2-з/607/65/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря с/з Кочмар С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вербицький Роман Анатолійович про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання незаконним дій Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області по внесенню відомостей до Державного земельного кадастру в частині зміни цільового призначення земельної ділянки та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області поновити в Державному земельному кадастрі запис про цільове призначення земельної ділянки,

у с т а н о в и в :

27.06.2024 представник заявника адвокат Вербицький Р.А. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення, шляхом заборони Великоберезовицькій селищній раді Тернопільського району вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3165 площею 0,0359 га до набрання законної сили рішенням суду в даній справі; заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3165 площею 0,0359 га до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.

В обґрунтування вимог представник заявника адвокат Вербицький Р.А. вказує на те, що має намір подати до суду позов до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, треті особи Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області по внесенню відомостей до Державного земельного кадастру, в частині зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :02:001:3165 в межах категорії земель «Землі сільськогосподарського призначення», з цільового призначення 01.05 «для індивідуального садівництва» на 01.03 «для ведення особистого селянського господарства» та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області поновити в Державному земельному кадастрі запис про цільове призначення земельної ділянки кад. номер :02:001:3165, шляхом поновлення запису в Поземельній книзі щодо цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення 01.05 «для індивідуального садівництва».

Необхідність забезпечення позову, заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 першою зареєструвала земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:3165 та звернулась із заявою про затвердження проекту землеустрою. Крім цього вказала, що предметом спору у даній справі є порушення процедури зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, що порушує її право на отримання вказаної земельної ділянки у власність.

На законодавчому рівні питання внесення змін до ДЗК стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель унормовано Земельним кодексом України, Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051, законами України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок.

Як слідує з витягу з ДЗК НВ-024 від 25.06.2024, у розділі «Загальні відомості про земельну ділянку» відсутні відомості про приналежність указаної земельної ділянки до відповідної функціональної зони.

Після внесення змін до земельного законодавства, зміна цільового призначення земельної ділянки із «01.05 для індивідуального садівництва» на «01.03 для ведення особистого селянського господарства» особою, яка не є власником /користувачем земельної ділянки здійснюється за проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни цільового призначення.

До того ж, оскільки розпорядником земельної ділянки є орган місцевого самоврядування, то законодавчо встановлений алгоритм дій, передбачає обов`язкове (1) прийняття рішення про надання згоди на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (яка вже сформована), для зміни її цільового призначення та (2) прийняття рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення.

Посутній аналіз відомостей, що містяться у витягах НВ-023 від 18.09.2023, НВ-021 від 08.06.2021, НВ-024 від 25.06.2024 дає підстави для висновку про те, що органом Держгеокадастру змінено цільове призначення земельної ділянки з «01.05 для індивідуального садівництва» на «01.03 для ведення особистого селянського господарства» без розробки проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни цільового призначення.

У розділі «Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки» внесені недостовірні дані, зокрема у графі «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки», зазначено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 08.10.2018, розроблений ТОВ «СМП Геодезія», інженером-землевпорядником ОСОБА_3 . Утім, державна реєстрація земельної ділянки кад. номер :02:001:3165 здійснена на підставі проєкту землеустрою розробленого ТОВ «Галицькі землі», що підтверджується витягами НВ-023 від 18.09.2023, НВ-021 від 08.06.2021.

Також, як убачається із кадастрового плану земельної ділянки :02:001:3165, додатку до витягу з ДЗК НВ-024 від 25.06.2024, зображена земельна ділянка, яка має 7 (сім) кутів поворотних точок, що відповідає земельній ділянці, яка відображена на кадастровому плані земельної ділянки, розробленому ТОВ «Галиці землі». Натомість, земельна ділянка, яка міститься на кадастровому плані земельної ділянки, що розроблений ТОВ «СМП Геодезія» має 8 (вісім) кутів поворотних точок, з відмінними координатами від земельної ділянки ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог представник заявника вказує на незаконність дій органу Держгеокадастру під час внесення відомостей до ДЗК. Без дотримання указаної процедури реєстрації прав на земельну ділянку виключається.

Посутній аналіз ст.20, 21, 118, 125, п.23 розділу Х Земельного кодексу України дає підстави дійти висновку, що реєстрація права власності на земельну ділянку при зміні її цільового призначення особою, яка не була користувачем (власником) даної земельної ділянки до цього, є завершальним правовим етапом у відведенні земельної ділянки у власність особи. Такому етапу передує, визначена законом процедура, яка включає: 1) подання громадянином клопотання до органу місцевого самоврядування щодо отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення (або мотивовану відмову у його наданні); 3) здійснення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, згідно з новим цільовим призначенням; 4) затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення органом місцевого самоврядування, який прийняв рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки; 5) здійснення державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Отож, у випадку реєстрації права власності на дану земельну ділянку із одночасним задоволенням позовних вимог у даній справі, ефективний захист порушених прав та інтересів ОСОБА_1 буде не можливим, без звернення до суду із новим позовом.

З цих підстав просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Згідно із статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України, видом забезпечення позову, серед іншого, визначено заборону вчиняти певні дії. При цьому, відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, прийнятої за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань позивача вбачається, що предмет спору по даній справі є порушення процедури внесення відомостей до ДЗК щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

З наданих суду матеріалів справи встановлено, що на даний час, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:3165 знаходиться в комунальній власності Великоберезовицької селищної ради. Дана земельна ділянка сформована 05.11.2018 за проєктом землеустрою, розробленим ТОВ «Галицькі землі», за заявою ОСОБА_1 . Як стосовно ОСОБА_1 , так і стосовно ОСОБА_2 прийнято рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кад. номером :02:001:316, але, станом на сьогодні земельну ділянку не передано у власність жодній із сторін.

Як вбачається із матеріалів заяви, до державного земельного кадастру внесено відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки кад. номер :02:001:3165 в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільового призначення 01.05 «для індивідуального садівництва», на 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Представник заявника у поданій ним заяві посилається на те, що державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, змінивши відомості про цільове призначення земельної ділянки кад. номер :02:001:3165, з цільового призначення 01.05 «для індивідуального садівництва» на 01.03 «для ведення особистого селянського господарства», діяв всупереч вимогам земельного законодавства, тому ОСОБА_1 , має намір звернутись до суду із позовною заявою.

Таким чином, оцінюючи вказані обставини, суд доходить до висновку, що існує реальний спір про право щодо нерухомого майна та у випадку незабезпечення позову, існує загроза в тому, що право власності на спірну земельну ділянку, може бути зареєстровано за іншою особою, що в подальшому утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом із цим, суд звертає увагу на наступне.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Тож, враховуючи предмет майбутнього позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, оцінюючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, Суд доходить висновку, що заява представника заявника адвоката Вербицького Р.А. про забезпечення позову до його пред`явлення підлягає до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Представнику заявника адвокату Вербицькому Р.А. слід роз`яснити, що у відповідності до ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. У разі неподання заявником відповідної позовної заяви заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-154, 354, 355 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вербицький Роман Анатолійович про забезпечення позову до пред`явлення позову про визнання незаконним дій Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області по внесенню відомостей до Державного земельного кадастру, в частині зміни цільового призначення земельної ділянки та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області поновити в Державному земельному кадастрі запис про цільове призначення земельної ділянки задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову в цивільній справі №607/14143/24, яка перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шляхом:

- заборони Великоберезовицькій селищній раді Тернопільського району вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3165 площею 0,0359 га до набрання законної сили рішенням суду в даній справі;

- заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3165 площею 0,0359 га до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома та виконання, а також до Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради (м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 3), Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Тернопіль, вул.Кн.Острозького, 14), Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (вул.С.Бандери, 26, смт.Велика Березовиця, Тернопільський район Тернопільська область) для негайного виконання.

Ухвала є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки з дня її постановлення, тобто з 28.06.2024.

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич