Справа № 683/2107/24
У Х В А Л А

01 липня 2024 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

Луговий О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

встановив:

28 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

01 липня 2024 року судом в порядку, передбаченому ч.5 ст.165 ЦПК України, отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів.

Вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як визначено ст. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному Законом порядку.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 в обґрунтування вимог заяви не долучила будь-яких доказів, що підтверджують факт сумісного проживання з синами та перебування останніх на її утриманні.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження дитини серії НОМЕР_2 від 22.02.2024 року виданого на ім`я « ОСОБА_5 », та серії НОМЕР_3 від 22.02.2024 року виданого на ім`я « ОСОБА_6 », зазначене лише прізвище, ім`я та по батькові та громадянство батька дитини, але витягу з актового запису про народження, з якого б суд міг встановити батьківство ОСОБА_2 не додано. З вищезазначених свідоцтв про народження дітей вбачається, що матір`ю дітей зазначена « ОСОБА_7 », що позбавляє можливості судом встановити, що саме ОСОБА_1 є матір`ю дітей, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази щодо зміни прізвища.

Крім того, як зазначає стягував у своїй заяві, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16.03.2022 року, однак до матеріалах справи підтверджуючих доказів ОСОБА_1 не надала.

Отже, зазначений доказ не є беззаперечним, адже відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Згідно зі ст. ст. 125, 126, 135 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відтак, в даному випадку заявлено вимогу про стягнення аліментів, яка пов`язана зі встановленням батьківства й така не узгоджується з вимогами, визначеними ст. 161 ЦПК України, що містить перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, а отже унеможливлює задоволення заяви про видачу судового наказу.

Зі змісту ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник в цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Копію ухвали направити заявнику.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: