Справа № 344/164/17
Провадження № 22-ц/4808/279/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Фединяка В. Д., Максюти І. О.,

секретаря Гудяк Х. М.

за участю представника апелянта адвоката Арсємікової І. В., представника відповідача адвоката Зайдель І. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2023 року в складі судді Антоняка Т. М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 листопада 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М. А. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 21 липня 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2/08/16-05, за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 18 000 євро з кінцевим терміном повернення - 20 липня 2018 року. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 , від імені якої діяла на підставі довіреності ОСОБА_3 , було укладено іпотечний договір, на підставі якого в іпотеку передано нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 37,9 кв.м та житловою площею - 20,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. 11 грудня 2003 року, за реєстровим № Д1650.

У порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року у розмірі 700 178,19 грн.

Указане судове рішення не виконано, станом на 12 жовтня 2016 року заборгованість позичальника становить 944 266, 57 грн, що складається з: заборгованості за кредитом - 17 171,01 євро, що по курсу НБУ в гривневому еквіваленті становить 491 796,84 грн; відсотків за користування кредитом - 14 448,76 євро, що по курсу в гривневому еквіваленті становить 413 828,57 грн; заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту - 7 961,14 грн; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 30 680,02 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року у розмірі 994 266,57 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 37,9 кв.м, житловою площею 20,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на Предмет іпотеки та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та ін.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2023 року до участі у справі в якості правонаступника позивача залучено ТОВ «Вердикт Капітал».

У серпні 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» подало заяву про зміну предмета спору, в якій просило поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року у розмірі 994 266,57 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах (через ДП «Сетам» із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ «ВіЕйбі Банк», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйбі Банк», звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. 10 серпня 2016 року Івано-Франківський міський суд ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйбі Банк» заборгованість за кредитним договором 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року станом на 24 квітня 2015 року у розмірі 700 178,19 грн. Вказане рішення позичальником не виконано, жодних коштів на погашення заборгованості ОСОБА_2 не внесено, що є незаперечним підтвердженням факту наявності заборгованості та ігноруванням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та зобов`язання виконати рішення суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом пред`явлення до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Забезпечувальне право іпотеки має триваючий характер, та передбачає не тільки фактичне матеріальне виконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, але має на меті стимулювати боржників до належного (добровільного) виконання зобов`язання.

Також вказує, що незгода суду з розміром заборгованості не може бути підставою для відмови в позові, оскільки суд першої інстанції, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не був позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем.

Крім того звертає увагу, що згідно з статтею 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Відповідно до наявних у справах матеріалів та відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_2 не є адвокатом, а тому не міг та не може представляти інтереси відповідачки у судовому процесі.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на правильність висновків місцевого суду щодо безпідставного нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, в також про нікчемність положень кредитного договору про нарахування комісії за обслуговування кредиту.

Крім того зазначає, що позивач звернувся до суду з цим позовом зі спливом позовної давності, що є також підставою для відмови в його задоволенні.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заяви (клопотання) учасників справи

У березні 2024 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Арсемікова І. В. подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 березня 2024 року заяву задоволено.

У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник ТОВ «Вердикт Капітал» апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зайдель І. Р. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення.

Фактичні обставини справи

21 липня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2/08/16-05.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. кредитного договору позичальник отримав грошові кошти у сумі 18 000 євро, що складає еквівалент 137 700,00 грн за курсом НБУ на момент укладення договору на поточні потреби, з кінцевим терміном повернення по 20 липня 2018 року включно.

За користування кредитом встановлюється плата у розмірі 14 % річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у розмірі 137,70 грн, що становить 0,1 % від суми наданого кредиту (пункти 1.4, 1.4.1. кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 , укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л. А. та зареєстрований за номером 4412.

Відповідно до умов іпотечного договору, Іпотекодавцем передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 37,9 кв.м та житловою площею 20,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С. М. 11 грудня 2003 року.

Згідно з п. 4.1.6. іпотечного договору, в разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором чи Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця/позичальника, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.1.13. іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку, передбаченому цим договором, кредитним договором та чинним законодавством України.

Пунктом 7.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.3. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року станом на 24 квітня 2015 року у розмірі 700 178,19 грн, з яких: 27 337,70 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 березня 2015 складає 694 697,29 грн по тілу кредиту та відсотках та комісія за РО в розмірі 5 480,90 грн.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить у загальному розмірі 944 266,00 грн, з яких 17 171,01 євро, що по гривневому еквіваленті становить 491 796,84 грн -заборгованістьза кредитом, 14 448,76 євро, що в гривневому еквіваленті становить 413 828,57 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7 961,14 грн - заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту та 30 680,02 грн - штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 201/6750/16 (провадження № 61-6433св20) та від 24 листопада 2021 року у справі № 363/4951/18 (провадження № 61-16554св20) зазначено про обов`язковість встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором на момент прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У заяві про зміну предмету позову ТОВ «Вердикт Капітал» просило в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року у розмірі 944 266,57 грн, що складається з: заборгованості за кредитом - 17 171,01 євро, що у гривневому еквіваленті становить 491 796,84 грн; відсотків за користування кредитом 14 448,76 євро, що в гривневому еквіваленті становить 413 828,57 грн.; заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту - 79 61,14 грн; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 30 680,02 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості, в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, не відповідає реальній сумі заборгованості ОСОБА_2 , оскільки позивач скористався правом дострокового стягнення заборгованості, які частково задоволено та рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з позичальника ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року у розмірі 700 178,19 грн. Після пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу, відсутні правові підстави для нарахування відсотків та неустойки згідно умов кредитних договорів. А тому нарахування позивачем процентів за користування кредитом та неустойки після 22 листопада 2008 року є необґрунтованим. Також, кредитний договір містить положення, яким окрім іншого, передбачено сплату позичальником щомісячної плати за обслуговування кредиту та комісії за надання кредиту, які є нікчемними. Відповідно нарахування заборгованості на їх підставі є неправомірним.

Однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повністю не погоджується, оскільки суд першої інстанції, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не був позбавлений можливості визначити розмір заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, суд не вказав на недостатність наявних у справі доказів для цього та не вжив інших процесуальних заходів для її встановлення.

З урахуванням наведеного, визначаючи розмір заборгованості, у рахунок якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Із витребуваних для огляду матеріалів цивільної справи №344/6541/15-ц апеляційним судом з`ясовано, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у травні 2015 року звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Згідно з розрахунком ПАТ «ВіейБі банк» станом на 24 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором складала 745 275,38 грн, з яких: 27 337, 70 євро, що було еквівалентно за курсом НБУ на 24 березня 2015 року 694 697,29 грн (тіло кредиту та проценти за користування ним), заборгованість за комісією в сумі 5 480,92 грн, штрафні санкції - 45 097,17 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 2/08/16-05 від 21 липня 2008 року станом на 24 квітня 2015 року у розмірі 700 178,19 грн, з яких: 27 337,70 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 березня 2015 року складає 694 697,29 грн по тілу кредиту та відсотках та комісія за РО в розмірі 5 480,90 грн.

При цьому судом у наведеній справі встановлено, що 17 жовтня 2012 року позивач надіслав позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту направлення такої вимоги.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем до цього позову, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 12 жовтня 2016 року становить у загальному розмірі 944 266,00 грн, з яких 17 171,01 євро, що по гривневому еквіваленті становить 491 796,84 грн -заборгованістьза кредитом, 14 448,76 євро, що в гривневому еквіваленті становить 413 828,57 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7 961,14 грн - заборгованості за комісією за обслуговування кредиту та 30 680,02 грн - штраф за несвоєчасне погашення кредиту. При цьому за змістом розрахунку розмір заборгованості за процентами визначено за період з 22 липня 2008 року по 12 жовтня 2016 року, а розмір неустойки (штрафу) банком нарахований за період з 22 грудня 2015 року по 12 жовтня 2016 року.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у зв`язку із направленням 17 жовтня 2012 року ОСОБА_2 вимоги про дострокове погашення кредиту, позивач змінив строк дії кредитного договору, тому після спливу 30 дня з моменту паправлення цієї вимоги у Банку припинилося право нараховувати проценти та неустойку, у розмірах, передбачених умовами кредитного договору.

Крім того, за умовами кредитного договору №2/08/16-05 від 21 липня 2008 року (пункт 1.4.1) за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 137,70 грн, що становить 0,1 % процентів від суми кредиту.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Отже, вимога про стягнення комісії за обслуговуваня кредиту є необґрунтованою.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справа № 554/7018/16-ц.

Ураховуючи зазначене, а також принципи диспозитивності та змагальності, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором №2/08/16-05 від 21 липня 2008 року, у рахунок якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, станом на 12 жовтня 2016 року становить у загальному розмірі 562 886,95 грн, з яких 17 171,01 євро, що по гривневому еквіваленті становить 491 796,84 грн -заборгованістьза кредитом, 2 482,10 євро, що в гривневому еквіваленті становить 71 090,11 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При цьому апеляційним судом враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) зроблено висновок, що: «особа, що не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі. Отже при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі».

Зважаючи на факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, наявність заборгованості за кредитним договором та відсутність у матеріалах справи доказів щодо виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2016 року, апеляційний суд приходить висновку щодо часткової обґрунтованості позовних вимог позивача щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з цим, заперечуючи проти заявлених вимог, сторона відповідачки подала заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина четверта, п`ята статті 267 ЦК України).

Тлумачення частини п`ятої статті 267 ЦК України свідчить що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 сформовано висновок за змістом якого судам слід розмежовувати вимогу по стягнення боргу за основним зобов`язанням (action in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (action in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. Не неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюється всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Відповідний висновок в подальшому підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 у справі №755/13805/16-ц (п. 51).

З моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц).

Отже, право на позов про стягнення заборгованості за кредитом виникає одночасно з правом на позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто початок перебігу позовної давності за основною та додатковою вимогою однаковий.

При цьому Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему, пов`язану із застосуванням позовної давності до основної та додаткової вимог, дійшла висновку, що переривання позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 39 постанови від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц).

Оскільки за обставин цієї справи перебіг позовної давності розпочався після 30 деноного строку направлення вимоги про дострокове повергнення кредиту 17 листопада 2012 року, з цим позовом банк звернувся 27 грудня 2016 року, а сторона відповідачки заявила про застосування позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачкою.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те що за результатами перегляду справи у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати зі сплати судового збору понесені за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задоволити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: В. Д. Фединяк

І. О. Максюта