УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/2783/24

Номер провадження № 2/712/1582/24

25 червня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Мельник А.П.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту, накладеного постановою Державної виконавчої служби Соснівського району м.Черкаси № АА 807949 від 14.03.2006р. на 1/4 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову вказував, що на звернення позивача з приводу зняття арешту йому було відмовлено, оскільки в зв`язку з знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну зберігання не вбачається можливим з`ясувати, в якому провадженні виносилась спірна постанова. В результаті обтяження майна позивача порушуються права останнього як власника майна.

11 березня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10 квітня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та замінено судове засідання підготовчим судовим засіданням.

23 травня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

10 квітня 2024 року відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому обґрунтовує не визнання позовних вимог, тим що в Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутня жодна з перелічених підстав визначених частиною 4 статті 59 Закону для зняття арешту з майна боржника або його частини. Позовна вимога про скасування арешту з нерухомого майна є неналежним способом захисту порушених прав боржника у виконавчому провадженні, оскільки законодавцем визначено спеціальний порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державних виконавців під час виконання судових рішень. У даній справі предметом спору є вимога ОСОБА_2 , в якій позивач ставить питання про звільнення майна з-під арешту, який був накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника. При цьому позов пред`явлено до державного виконавця. Таким чином Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача. Просить суд закрити в зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав та пред`явленням позовних вимог до неналежного відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт на підставі постави АА 8807949, 14.03.2006, державна виконавча служба Соснівського р-н м. Черкаси, держ. вик. Ісаєнко С.О.

Відповідно до відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено про те, що відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3-х років, після чого знищуються, тому з`ясувати в якому провадженні виносилась вищевказана постанова не вбачається можливим. Виготовлення постанови АА № 807949 від 14.03.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження здійснено на спеціальному бланку без використання Єдиного реєстру виконавчих проваджень, встановити згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження під час примусового виконання якого виносилася постанова АА № 807949 від 14.03.2006, не вбачається можливим.

Відповідно до ВП-спецрозділ на виконанні в Соснівському відділі ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебували матеріали виконавчого провадження № 4080146 де боржником був ОСОБА_2 , виконавче провадження закінчено у зв`язку з тим, що боржник працює в ТОВ «Росичі» за адресою м. Черкаси, вул.. Хрещатик, 223, дана територія підпорядкована Центральному відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з чч.35 ст.59 закону «Про виконавче провадження» в разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з п. 1, 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Аналогічне положення міститься уст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст.57,58 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові 28 жовтня 2020 року у справі №204/2494/20 вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розд.VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця у межах виконавчо-процесуальних відносин між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що в даному випадку вимоги про зняття арешту, накладеного на майно позивача як боржника у виконавчому провадженні не підлягають розгляду в порядку позовного провадження цивільного судочинства, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Вимоги про зняття арешту, накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки в такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, бо його майно арештовано державним виконавцем як боржника за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог стст.42, 48, 175, 447 ЦПК.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі на № 340/25/19 від 22 січня 2020 року.

Суд виходить з того, що у випадку, коли арешт накладений у виконавчому провадженні з виконання рішення, постановленого в порядку ЦПК України, оспорюється особою, яка була боржником у вказаному виконавчому проважженні, встановлений законом способом захисту буде вернення до суду зі скаргою на дії, рішення державного виконавця в порядку приписів ст.447 ЦПК розділом VII ЦПК України.

Разом з тим, представником відповідача не підтверджено, що спірний арешт накладений у виконавчому провадженні з виконання рішення, постановленого в порядку ЦПК України, а також позивач був боржником у вказаному виконавчому проважженні, тому на даній стадії розгляду справи суд не знаходить достатніх підстав для закриття провадження у справі з підстав, зазначених представником відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255, 260, 261, 352-354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст ухвали складений 28 червня 2024 року

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.