Провадження № 2/202/870/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Тарасової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що шлюб між сторонами розірвано, батько дитини проживає окремо від дитини та ухиляється повністю від виконання батьківських обов`язків щодо дитини. Аліменти на дитину , які він зобов`язаний сплачувати на підставі судового наказу Краматорського міського суду Донецької області у розмірі частки з усіх видів заробітку , не сплачує. На момент звернення до суду борг по аліментам складає 822971грн на 30 .06.2021 року. З дитиною не спілкується з 2019 року

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14.01.2022 року відкрите провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07 .02.2022 року було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.10.2023 року справа прийнята до судового розгляду та на підставі .12.ст.33 ЦПК України призначено повторно підготовче провадження в справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.08.2024 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду .

Сторони і третя особа в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про час судового розгляду.

Позивач надала заяву про те що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу у її відсутність.

Представник третьої особи подав заяву та письмові пояснення про неможливість подати висновок по суті спору, тому що при виході за місцем проживання за адресою проживання відповідача , будинок був зачинений, зі слів сусідів ОСОБА_4 з 2022 року в будинку не проживає, про його долю нікому не відомо. Сама позивачка в телефонному режимі повідомила орган опіки та піклування , що проживає з дочкою в Республіці Польща.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Так, судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданою 01.04.2016 року відділом державної реєстр рації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.

З 15.05.2019 року шлюб між сторонами розірваний ( Копія рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.05.2019 року)

Судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 15.05.2019 року від 28.02.2019 року з відповідача на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуті аліменти в розмірі частки заробітку ( доходу платника аліментів, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 06.02.2019 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №234/2038/19, 2-н/234/113/19 від 28.02.2019 року. На 30.06.2021 року заборгованість складає 82286,71 грн., а на 31.12.2021 року - становить 102798,50 грн., на 28.05.2024 року -183 744,13 грн.

Відповідно до довідки дитячого закладу №9 « Пушкарьонок» дитина ОСОБА_3 відвідувала дитячий заклад на 06.12.2021 року .Батько до дошкільного закладу не приводив та не забирав.

Таким чином предметом судового розгляду є ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Стаття 150 СК України визначає перелік обов`язків батьків щодо виховання дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно пояснення органу опіки та піклування від 25.06.2024 року орган опіки і піклування не має змоги надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав тому що місце проживання батька не відомо, а мати проживає з дитиною за межами України.

Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Справа розглядається в умовах воєнного стану. Місто Краматорьск є наближеним до території, де ведуться активні бойові дії.

У суду немає жодних відомостей про місце перебування відповідача. Позивачка з дитиною також не мешкають за задекларованим місцем проживання, а проживають за межами України.

Тому , при таких обставинах суду не відомо про реальну можливість в умовах воєнного стану відповідачем приймати участь у вихованні дитини .

Що стосується довоєнного періоду, у справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні акти обстежень умов життя дитини, батька та будь які висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з позову, на підтвердження своїх позовних вимог, сторона позивача, як доказ, обмежилась тільки копією свідоцтва про народження дитини, довідкою про місце проживання та повідомленнями з дитячого закладу, а також надала розрахунок заборгованості по сплаті аліментів.

При цьому аліменти стягуються у примусовому порядку на підставі судового наказу , який був ухвалений без участі сторін.

Судовий наказ звернутий до примусового виконання , але ж немає жодного доказу, що відповідачу відомо про примусове виконання .

У суду відсутні будь-які докази про стан здоров`я та можливість отримувати дохід та матеріально утримувати дитину.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції у 1997 році.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права, з правом посилання на Рішення та Ухвалу ЄСПЧ.

Суд вважає за можливе при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав застосувати практику Європейського Суду з прав людини при вирішенні справи №39948/06 «Савіни проти України», в якому в пунктах 49-52 рішення від 18.12.2008 року зроблений висновок про те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 16.01.2019 року в справі № 465/3694/14-ц.

Сама по собі заборгованість по сплаті аліментів, невідвідування дитячого садка батьківських зборів в Краматорській школі, при тому що дитина фактично з матір`ю проживають за межами України, не може бути безумовною підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

Місце перебування відповідача невідомо і його задеклароване місце проживання є наближеним до зони активних бойових дій.

Суду не надано жодних доказів про платоспроможність відповідача, про стан здоров`я, та його можливість в умовах що склалися утримувати дитину .

Тобто , не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може виконувати свої батьківські обов`язки, але умисно ухиляється від їх виконання .

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280-282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 164-166 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На підставі ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року.

Суддя С. І. Доценко